118 FR. RAČKI, 
njihove države. Ov zahtjev mogahu poduprieti davnim pravom dukljan- 
ske crkve,' koje je samo uzkrisiti valjalo, da jim država i u crk- 
venom pogledu samostalnom postane. U to ime trebalo da kako 
steći naklonost rimske stolice; pa se o Mihalji sbilja znade, da je 
naprama njoj očitovao svoju ,privrženost“. Iz medju Rima i Zete 
ni je tada razmirice bilo; onaj razdor, koj je tada carigradski pa- 
trijar Mihajlo Cerular (1043—57) zametnuo bio izmedju obje crkve 
i koj se njegovim pod carem Isakom Komnenom zatočenjem utišao, 
ni je se ticao rimske stolice i zetskoga dvora. PA i s političkoga 
gledišta zetskomu vladaocu dobri su odnošaji s rimskom stolicom 
vriedili tiem više, što je ,prijateljstvo i savez“ s Carigradom sve- 
udilj stajao na krhkih noguh, i nemisleći na slučaj, da se u očito 
neprijateljstvo izvrgne.  Vriedno je iztaknuti i to, da se umjelo iz- 
hoditi, da se ne samo Travunija i Srbija nego i Bosna podvrgne 
dukljansko-barskoj metropoliji. A ni je bilo bez svrhe ni to, što 
je Bar odredjen bio za stolicu metropolije; što je ova dakle ustaljena 
kod mora i u susjedstvu dračke oblasti; pa i snaga zetske kneže- 
vine bješe usredotočena na Bojani i skadarskom jezeru. 
U vrieme kneza Mihalje sjedio je Petar na metropolitskoj stolici 
u Baru. On bijaše vršnjak i premac hrvatskomu metropoliti Lovri; 
pa čini se, da je Petar zauzimao naprama zetskomu vladaocu on 
položaj, koj si Lovro izhodio naprama hrvatskomu. Prva briga 
Petrova bješe, da si u Rimu metropolitsku vlast obezbiedi. Kako se 
po duhu pisma* pape Aleksandra Il. od 18. ožujka 1067 dade na- 
slučivati, Petar je hoteći vršiti svoju vlast, došao u sukob sa spljet- 
skim metropolitom, Lovrom, tč se s toga obratio u Rim, da izhodi 
izričnu potvrdu metropolitskih povlastica. Vidili smo, da je upravo 
Aleksandro II. nastojao i hrvatske poslove u duhu svojega pred- 
častnika Nikole II. urediti. On se ni je ni zetskoj crkvenoj raz- 
mirici ugibao; već je dukljansko-barskoj metropoliji prisudio gra- 
nice, kako su prije ustanovljene bile, i Petru podielio prava, koja 
su predšastnici njegovi uživali. 
Dvoje je u papinu pismu na Petra, ,nadbiskupa dukljanske i 
barske crkve“, znamenito. Prvo, gdje mu papa preporuča, ,da se 
i za samostane tako latinske kako grčke ili slovenske skrbi.“ 
Odavle vidi se, da je u obsegu barske metropolije bilo samostana 
jedne i druge crkve; odavle i vjero - izpovjednika rimske i grčke 
! Vidi kod Farlata: Illyr. sacr. VIL, 1—7. 
* Ibid. p. 17. Baronius: Annal. ad a. 1062. 
