BORBA JUŽNIH SLOVENA. 121 
Ovdje se medju tiem stalo umah, čim je on poraz kod Prištine 
doglašen bio, novu vojsku sastavljati iz grčkih, macedonskih 1 po- 
moćnih franačkih četa, a vojvodstvo bi Saroniti predano. 
Nu ova vojska nekrenu ravno proti caru Petru Il. put Niša, 
nego udari u Vardarje i obkoli Skoplje. Reć bi, da je Saronita za- 
inislio bio tiem načinom prisiliti sjevernu bugarsku vojsku na uzmak, 
osobito poslije poraza južne. Skoplje ni je se moglo održati, tč 
ga Gjuro Vojtieh predade zadobivši vjeru, da mu se neće ništa zla 
dogoditi. Ovdje se sada grčka vojska utabori, a Saronita stane 
viećati o dalnjoj vojni proti Nišu. Medju tiem car Petar II. Budin 
dobije prieko (Gjure Vojtieha glas o svem, što se dogodilo kod 
Skoplja i slušav njegov savjet da pohiti k Skoplju, gdje bi bez- 
brižna neprijatelja uništiti mogao, ostavivši Niš udari put Skoplja. 
Bijaše to u zimi mjeseca prosinca, to ,zemlja bješe sniegom pokri- 
vena.“ Ali i grčka vojska, obaviešćena o kretanju bugarske, pohiti 
neprijatelju u susret. Izmedju Skoplja i Niša' sukobiše se obje 
vojske; bitka svrši s porazom Bugara, od kojih ,malo ne svi bjehu 
umoreni“, sam pako car Petar II. Budin dopane se sužanjstva i 
bješe poslan u Carigrad. Tako je car Mihajlo VII. još prije konca 
god. 1073. dobio u ruke dvie kolovodje ustanka: Petra Budina i 
Gjuru Vojtieha. Prvi doveden u okovih u Carigrad bješe najprije 
čuvan u samostanu sv. Sergija, za tiem ,malo kašnje predan Isaku 
Komnenu, imenovanu vojvodi antiohijskomu, i odveden u Antiohiju“. 
Drugi udaren na muke, a ,ne mogav podnieti bičevanja poginu“.? 
i Gejza dodjoše pod Niš, t& odavle krenuše dobivši velike darove i uzevši ruku 
od tiela sv. Prokopa, koju ponesoše u crkvu sv. Dimitrija u Sriemu. Ali su- 
vremeni biz. povjestnici ne znadu o toj ugarskoj vojni i magjarskih pobjedah 
upravo ništa. Oni nam točno pripovjedaju tečaj vojne bugarsko-grčke, t& njeke 
dogadjaje, kano zauzeće Niša, pripisuju Budinu, koje ugarski ljetopisac pod- 
meće Salomonu, haranje Tracije i Macedonije Pečenegom, koje se Ugrom pod- 
meću. Ja dakle ne sumnjam o tom, da ova ugarska vojna ide medju bajke, 
to da su ugarski ljetopisi ratne dogadjaje bugarsko- i pečenežko-grčke prenieli 
na svoje predje i još jih izkitili, kano što su učinili i glede drugih sgoda dav- 
nije prošlosti (Vidi: R. Roesler: Rominische Studien. S 149— 230). Ne čudim 
se, što su se ugarski povjestnici, kano Katona, Fessler, Szalay, Engel itd. dali 
zavesti tom pripovjedkom ugarskih ljetopisaca; ali čudim se, što ju triezan 
M. Biidinger (Ein Buch ungarischer Geschichte. S. 29—33) sliedi. 
! Po Joan. curopal. op. cit. p. 718 čv Tot rozo Zevopevo Tavo“. 
Mjesta ovoga imena ne nalazim na velikom zemljovidu Turske od H. Kieperta. 
Ime bit će jamačno izkvareno. 
? Sve ovo bješe poznato i dukljanskomn popu (c. XXX VI.), samo mnogo kraće. 
