150 S. BRUSINA, 
stvar jasnom: preostavši skakavac pravi kanibal nedvojbeno pojede 
svoje drugove, prvi jednoga, drugi proždre sva četiri, a ovaj po- 
sljednji bijaše nježnijega ženskoga spola. Čin je svakako vriedan 
da se zabilježi u ljetopisu životoslovja. Šteta, što nisam mogao 
dosada saznati, koja je upravo ta vrst, neimajuć gotovo nikakva 
entomologička knjižnica u Zagrebu. 
Istoga dana uhvatiše u Tornju (Torrette) nedaleko Zadra dupina 
riedke vrsti Delphinus (Globicephalus) Rissoanus Cuv., do Đ centi 
težka, koga ponesu u Zadar i tu ga pokazivahu za novac. Meni 
podje sretno za rukom, da sam ga nabavio za naš muzej, te priredio 
okostnicu.  Vrst je vrlo riedka, te u literaturi slabo poznata; nigdje 
ju ne nadjoh spomenutu kao vrst jadranskoga mora, pa je niti Dr. 
Nardo, koji je izdao razpravicu o jadranskih sisavcih, nepominje.! 
U trećem dielu sliedi opis i ako bude moguće lik, što sam ga na- 
crtao, a bit će vjerniji nego onaj u Reichenbach-u. 
Posjetio sam javnoga bilježnika Dr. Pappafava, jednoć marljiva 
biljara, koji još sada posjeduje herbar u 120 debelih svezaka i, 
kako me uvjeravaše, ima u njem do 20.000 vrsti osušena bilja. 
Žaliti je, što je, budući se već jako dugo biljarstvom ne bavi, mo- 
rao velik dio propasti. Nu zato mu još uviek ostaje bogata bota- 
nička knjižnica, dakako starije literature. U njegovoj knjižnici ima 
i važnih djela o domaćoj povjesti, a budući se već više godina bavi 
svilarstvom i tjera ga sa strane praktičke i znanstvene, sastavio si 
je opet knjižnicu o svilarstvu, za koju tvrdi, da neima ni u samoj 
Italiji nigdje bogatije biblioteke te struke. Nadalje pokaza mi ru- 
kopis, što ga je sastavio o bibliografiji svilarstva, u kom je nave- 
deno do 2000 djela i razprava o toj struci sastavljenih, te mi kazi- 
vaše, da će svakomu glavnomu djelu dodati kratku ocjenu u onom 
jeziku, u kom je ocjenjeno djelo izašlo. 
Ovdje mi je pripomenuti, kako ne samo pokojni Vidović, Sandri, 
Niseteo, nego niti sada živući Lanza, Pappatava, Klećak, Drobac, 
Kuzmić, Ferrari-Cupilli i drugi, nenadjoše u inteligenciji našoj 
kakove materijalne podpore — gdjekoji je niti nisu trebali, — nego 
niti moralne, tako da su njihove sbirke propale, ili u tudjinstvo 
otišle, ili ostale nepoznate, a njihovim radom tudjinci se dičili, ili, 
u najboljem slučaju drugimi i boljimi radnjami — jer sredstvi bolje 
obskrbljeni — pretekli. “Najsretniji su bili oni, koji su domovinu 
! Notizie sui mammali viventi nel mare adriatico. Venezia 1854. 
