152 S. BRUSINA, 
se otvara pred okom tvojim divni pogled, prekrasan prizor.  Izza 
ledja širi se Zagorje, izpod nogu prostrle se dugačke poljane uviek 
zelenih maslina kao kakove šume, od slavnog Solina do Trogira; 
na nizinah, medju Klisom i Marianom briegom, koje ti se upravo 
tako predstavljaju, kao da su postale od ruševina kliškoga proloma 
medju Kozjakom i Mosorom, stere se spljetsko polje vinogradi po- 
krito, a na kraju hrvatski Spljet sa veličanstvenimi sgradami svojimi, 
pak posvuda burno more sada kao ulje mirno, u kom se zrcale 
Bua, mala i velika Žirona, Maslinica, Brač, Hvar, daleki Viš i sto 
manjih otoka, ostrvaca i grebena morem razasutih. Dugo i dugo 
nemogoh skinuti oka sa onoga veličanstva prirode. Ako se možda 
i neima postanak spljetskoga polja tumačiti onako kako rekoh, jer 
tamo nailaziš na slojeve, koji su naravno položeni: to svakako valja 
za kastelansko polje od Solina do Trogira; a o tom ćeš se lahko 
uvjeriti po onih visinah, gdje se s jedne strane gore lahko spuštaju 
i spajaju nutarnjm zagorjem, dočim su sa strane mora više ili manje, 
ali uvjek strmine, a mjestimice može se viditi, kako se je brieg 
rušio, i po boku ima ruševina i velikih gromada vapnika. "Tim su 
se gore jače doli spuštale, i zemlja kišom odvaljivala te izpirala, 
čim su šume više haračili. Tako su one gore sada skoro puste, 
neće nikada više biti onako šumom zaraštene, kako su nekada mo- 
rale biti. I poviest zato stoji, da je kastelansko polje onako po- 
stalo, budući znamo i pučanstvo pamti, da su tamošnje utvrdjene 
kuće (castelli) više ili manje bile morem obkoljene. Prvobitna pako 
sela nalazila su se ne po obalah, kao sada oko utvrdjenih kuća, 
nego po strminah gore; još i sada vide se ostanci tornjeva i crkvica. 
Opazio sam onuda Glandina Algira, Zonites acies, Helix secer- 
nenda, Cyelostoma, odlomak Clausilie podroda Medora slična vrsti 
C. Dalmatina, a pobrao sam ono, što smo mogli trebati. 'Vim se 
baveć dodjoh u prediel Lažane izpod ogromne pećine, koja bi se, 
u koliko su mi ljudi znali pripoviedati, imala zvati ,Koludar“. Du- 
boko po pukotinah u zemlji tražeć opazih na moju radost praznih 
kućica vrsti Pupa Kokeili, te sam počeo kladivom si otvor širiti i 
kopati da ih što više naberem. Na jednom zavikne netko gromkim 
glasom ,stoj“. U početku mišljah, da se to mene netiče, jer kako 
sam trbuške ležao, nije me trebalo sustavljati; ta kako da dodje 
tamo čovjek, kamo, izim naravoslovca, ni živa duša nemože da se 
uzpne u onih vrletinah, jer neima šta da radi. Ipak ustanem i 
jedva dignem glavu, vidim da nije šale, tri se puške na me naperile. 
Tri ona muža naličila hajdukom, ali pokazalo se do brza, da su 
