166 S. BRUSINA, 
umro god. 1794, kao profesor fiziologije i anatomije u Petrogradu. 
Taj je medju ostalimi napisao djelo pod naslovom: ,Drssertatio 
sistens theoriam generationis“, izdano god. 1759, dakle upravo sto 
godina prije nego li je sviet ugledalo Darvinovo djelo o postanku 
vrsti. U ovoj razpravi prvi je Wolff ustanovio načelo, po kojem 
ge iz manje savršenih razvijaju ustrojeni stvorovi savršeniji. Ali 
istina si težko krči put, pa tako je i Wolff ostao neuvažen skoro 
pol vieka, do Okena (1806) i Meckela (1812), koji su ponješto 
dalje došli. A i Francez J. Lamarck radio je na tom, te g. 1809 
izdao zoologičku filozofiju. Primjerak prvoga izdanja riedke ove 
knjige, po svoj prilici jedini u Zagrebu, čuva se u mojoj knjižnici. 
A opet izdao je od god. 1816 do 1822 naravoslovlje nižjih živo- 
tinja, gdje u uvodu dalje tumači svoje misli, po kojih on drži, da 
se u uplivu vanjskih okolnosti nalazi podpun razlog promjenlji- 
vosti vrsti, da su mnogi stari rodovi nedvojbeno izumrli, da je 
vjerojatno da se nove vrsti radjaju, itd. 
Ovdje nemogu a da ne primietim, kako Lamarck, koji se je pol 
svoga vieka bavio botanikom, a istom kasnije počeo se je baviti 
zoologijom, nebi možda bio došao do onakovih zaključaka, da nije 
bio onako valjan malakolog, kao poznavatelj konkiljologičke pa- 
leontologije, osobito parižke terciarne kotline. Njegovo gore spo- 
menuto drugo djelo sadržaje doduše mnogo znamenita za sve raz- 
rede nižjih životinja, ali ipak onaj diel, koji se tiče živućih ifo- 
silnih konkilija, je najsavršeniji. Kada su ga Milne Edwardsi Des- 
hayes po drugi put izdali, znatno su ga i popunili, tako da čitavo 
djelo ima 11 mjesto 9 svezaka, a ostale niže životinje nisu pre- 
radili, budući su medjutim Francez Latreille i drugi bolje obradili 
bili razred kukaca. Ito neka bude navedeno za dokaz važnosti 
konkiljologije. 
Da privedem kraju ovaj zakret, na koji su me dovele domaće 
izkopine, reći ću još, da je uzalud godine 1828 Francez Stjepan 
Geoffroy_ S. Hilaire stariji, izdao djelo: ,Sur les principes de 
Vunitć de la composition organique“, u kojem se ista današnja na- 
čela dokazuju. Uzalud se on, braneć ove nauke, ogledao sa glaso- 
vitim Cuvier-om u sjednici 22. veljače i 19. srpnja 18350 parižke 
akademije znanosti. Cuvier ostade žalibog slavodobitnikom, i tu je 
uzrok, zašto je ta nauka od Lamarcka do Darwina driemala pol 
vjeka prije nego li je mogla uhvatiti ono čvrsto korienje, kao što 
sada. 
Isto tako uzalud je Karlo Lyell u svom djelu počela geologije 
