198 FR. RAČKI, 
ethnografički momenat, priobćiti po izboru samo one spomenike, 
koji svjetlo bacaju na dogadjaje stojeće u tjesnijem savezu s novim 
nadošlim žiteljstvom stare Dalmacije i Panonije. A meni se čini, 
da s ovimi dogadjaji ne stoji u tjesnijoj svezi veći dio prvih 49 
spomenika, jer u njih, osim u onih pod br. XLII i XLVI ne ima 
traga bud kakovoj spomeni o Slovenih. S druge strane, koj se 
želi upoznati ,s najbližim vremenom one dobe“, tomu valja prieko 
onih izprava potražiti još inih obilnijih izvora. 
Mislio bih dakle, da je u taj sbornik do 100 izprava primljeno, 
koje u hrvatski diplomatar u strogom smislu ne spadaju. Ele reći 
će se, da je ovdje ,melius abundare quam deficere“. Budi tako, 
prem se naučna sustavnost ovoj izreci ne klanja; ali držao sam za 
dužnost svratiti pozornost na ovaj grieh ,per excessum“. Dopustivši 
i to ne možemo se ipak na dalje oteti pitanju: je da li su sve u 
taj sbornik uvrštene listine sbilja istinite ? 
Da si je sam štovani Kukuljević ovo pitanje postavio, vidi se 
odatle, što je on kod dvaju listina (LI, LXIII.) primjetio: sumnju 
njekih iztraživalaca o njihovoj istinitosti, drugu (CXXXIII) pako 
sam priznao za podmetnutu. Ali vidi se, da Kukuljević ni je pro- 
našao za dobro baviti se pitanjem o istinitosti listina, koje je pri- 
mio u svoj sbornik, misleći valjda da se one imadu najprije saku- 
piti, onda triebiti. Proti tomu ne bi mu toliko prigovarao, kada bi 
bio bar one listine odlučio, o kojih je već dokazano, ili o kojih se 
to lasno dokazati može da su podmetnute. U prvi red idu dubro- 
vačke listine papa Zakarije (LI), Stjepana V. (LXXXV), Bene- 
dikta VIII. (CXV) i Grgura VII. (CLXXXV), onda nadvornika 
Rada (UXXXIII). Da je listna pape Zaharije podmetnuta, to je 
osim drugih Fr. Carrara temeljito dokazao (Chiesa di Spalato p. 
118—126\. Kukuljević misli, da je ova listina smatrana lažljivom 
samo ili poglavito za to, što ,u ono doba (743 god.) nebijaše još 
dubrovačka crkva podignuta na čast nadbiskupije“, te dodaje: ,ali 
o tom ne ima u listini hi govora, nego se po najstarijem običaju 
podjeljuje samo plašć biskupski“ (str. 36). (“udim se, kako izda- 
vatelju ni je palo u oči, da se crkva dubrovačka već u naslovu 
nazivlje nadbiskupskom, dočim papa piše: ,dilecto in ehristo filio 
Andree archiepiscopo sanctae  pitauritanae ecclesie“. Ono pako što 
se veli o podjeljivanju plašća, protivi se povjesti, dočim je poznato, 
da su pape podieljivali plašć samo iznimice pojedinim biskupom u 
znak osobita odlikovanja, a da je on redovito davan bio od VI. 
vieka samo apost. vikarom, nadbiskupom pako i biskupom samo u 
