200 FR. RAČKI. 
obje, a svakako Arnulfovu, patvorio, tč jih god. 977. po caru Otu 
II. potvrditi dao (Diimmler: de Arnulfo p. 186. Idem: Piligrin 
von Passau. S. 177. Geschichte des ost-frink. Reichs. I. 618. 818. 
Siekel: Beitrige II., 127). Ako bi se indi listina pod br. LXIV. 
i primila u sbornik (Wattenbach: Šeript. rer. Germ. XI, 13 n. 
98) : onoj drugoj (LXXXIV) ne ima u njem mjesta. Mjesto ove 
podmetnute bio bi mogao izdavatelj, kada je jednom odlučio pri- 
miti listine panonske, priobćiti pravu Arnulfovu listinu od 889 god. 
(Kleinmayrn: Juvavia. Anhang 116). Čudim se, kako ni je J. Ku- 
kuljeviću udarilo u oči, da je i ona tobožnja oporuka solinskoga 
gradjana Kvirina patvorena, kojom je on započeo svoj diplomatar 
i koju je od Lučića (Memorie di "Vrat _p. 8) uzajmio. Ciela listina 
je po svojem slogu i obliku nespretna patvorina; a takovom se 
ukazuje već naglavkom : ,ln nomine domini, anno ab incarnatione 
domini nostri DIIL,“ dočim je ovaj način računanja vremena tek 
Dionysius god. D32., dakle 29 godina poslije one solinske patvo- 
rine_ uveo, tč se vn imao dugo boriti, dok je priznanje stekao, 
tako da je on tek u X. vieku dobio pristup u papinsku kancela- 
riju. Običan način za označenje vremena na izpravah u početku 
VI. vieka bijaše po godinah consulata ili po indikcijah. (cf. Gro- 
tefend: Handbuch der Chronologie. S. 19. 21. Jaffe. op. cit. Pp. 
VII. 63). S toga, kada bi ona oporuka inače istinita bila, nosila 
bi datum taj: ,Flavio Dessicrate et Flavio Volusiano coss.“, kano 
što je datum  Justinianovih naredaba (V, VI.) po consulatu na- 
značen. 
Prema tomu držim, da su listine_ pod br. I, LI, LXXXIV. 
LXXXV, CXV, CXXXIII, CLXXXV, vjerovatno i ona pod br. 
LXIV, patvorine, koje ili bi se imale izključiti iz diplomatara, ili 
kano ,litterae_ spuriae* na kraju u dodatku priobčiti. " Ja bi se 
odlučio za ono _ prvo, po što ove izprave idu u broj onih, koje po 
mojem sudu ni ne spadaju u hrvatski diplomatar. 
Potanje proučanje o autentičnosti listina strogo hrvatskih pro- 
pušćeno je tek budućnosti; ono ni je kod nas još ni započelo. S 
toga je Kukuljević dobro učinio, što je sve izprave te vrsti priob- 
čio ostavljajući otvoreno pitanje o njihovoj istinitosti. 
Prelazim na poredanje listina u ,diplomatičkom sborniku.“ 
! Jurve Waitz i Bordier tražili su, da se u izdanju merovinžkih listina od- 
luče istinite od podmetnutih; pak je K. Pertz u novom izdanju (Mon. Germ, 
hist. Diplomatum imperii tom I.) ovomu zahtjevu zadovoljio. 
