OBZNANA HRV. DIPL. SBORNIK. 209 
ona dva druga u XII. stolieću. Stari priepisi u razriešenih listovih 
polaze od različite dobe; za tri znade se točno godina, koje su pi- 
sani; priepis na ime listine_ pod br. CLII. pisan je 1248., a dva 
priepisa listine pod br, CXXXV, koja se i u rogovskom sborniku 
sačuvala, pisana su 1324. i 1325. godine, tč su s toga ova dva 
priepisa suvremena sborniku. 
Ne samo njemački nego i francezki i drugih naroda vrstniji iz- 
davatelji starodavnih spomenika prihvatili su pravilo, da se listi- 
nam, kojih se matica ni je sačuvala, već koje nam samo u starih 
priepisih predleže, prvobitni text kod izdavanja po mogućnosti uz- 
postavi, a da se onaj, koj nam priepis daje, samo zabilježi. S toga 
se imade na pravopis priepisa upravo tako malo obazirati, koliko na 
njegovu interpunkciju. Ako pravopis priepisa odgovara obćenitim 
poprimljenim pravilom, ima se pridržati, inače prilagoditi. Kod uz- 
postavljanja pako contexta imade se više obazirati, da listina bude 
razumljiva, nego li da se osebine priepisa izraze. S toga, imade li 
više priepisa, valja prigrliti čitanje, o kojem se sudi da je matici 
najbliže ; ostale pako lekcije samo se pribilježe. 
Naš Ivan Kukuljević držao je za dobro postupati sa starimi 
priepisi upravo tako kano da su matice, t& pridržati jim tako pra- 
vopis kako i context sa svimi ne samo osebinami nego i protuslo- 
vji. S toga nalazi se u jednoj te istoj listini štampano: ,dispen- 
gafione“ i ,diserećio“, Chroafie atque Dalmacie (br. CLII); s toga, 
pošto se razlika grafička izmedju ec i c — zametnula, jednako se 
piše Studec mj. Studee i postelnić, gdje je c=k, a ondje em=e. 
Neučinivši Kukuljević razlike izmedju izdanja matice i priepisa, 
pao je u tu skrajnost, da se ni je usudio popraviti contexta ni 
ondje, gdje ga mogao popraviti po matici. Tako n. p. piše on u 
listini br. CXXXVI. po priepisu: ,Cresimyr, Boleslao tepzone, 
Dragoslao, Priuanego de Lucha, Jurainna“, dočim se ove rieči u 
sliedećoj izvornoj listini pišu: ,Cresimir, Boleslauo tepizo, Draga- 
slao, Piruanego de Luca, Jurana“. Mislim, da je osobito kod osob- 
nih imena probitačno držati se onoga pravila; u protivnom bo slu- 
čaju štampa se jedno te isto ime različito u različitih listinah, po 
različitih, često nevaljalih priepisih, čiem se smetnja ni malo ne 
uklanja. "Tako, osim više navedenih imena, piše se n. p. Adamizo, 
Admizo i Adamiz, Vakyzo i Viachizo, Budez i Bydiz, dad, dat, 
ded i dedu, postiuppo i podiupo itd., a bjelodano je, da svi priepisi 
niesu jih sačuvali jednakom vjernosti, tč izdavatelj imade se odlu- 
čiti za ovo ili ono čitanje. Meni se čini, da se je pretjerano savjestno 
RBIJAŠE XVI 14 
