OBZNANA: HRV. DIPL. SBORNIK žaHi 
ualuerant, (p. 129); incurrat super iam mj. iram, suisque mj. 
sanetisque apostolis (p. 132); eterni verbi possit mj. cibi possim (p. 
134); in potestate dei seruorum mj. in potestatem dictorum, ante 
mj. tamen  stabiliuimus, girum sibi galetam mj. galeatum (p. 135). 
Ovamo spada i ono zamašne povjestne vriednosti čitanje u listini 
br. CLII. (str. 131): ,ego Cresimirus ... aui mei b. m. Cresimiri 
regis, patrisque mei regis Stephani, in elisio mj. clisio campo feli- 
citer_ quiescentis, habenas regni retinens“. Ja sam ovo mjesto u 
priepisu god. 1248. pozorno razgledao i snimio, t& ne ima sumnje 
da se imade čitati ,in clisio campo“ t. j. sahranjen u kliškom po- 
lju, groblju, a ne in e/ist0 campo, koja bi se frasa_ poganska težko 
mogla konstatovati u listinah one dobe. Napokon e) budi mi doz- 
voljeno navesti dva tri mjesta izostavljena u tom izdanju listina. 
Po mojem priepisu dubrovačko  listine br. CXIV. iz dubr. arkiva 
poslije ,et Petro monacho“ izpuštene su rieči: ,campum scilicet 
illum, cuius nomen est uille in lacromensi insula“... onda poslije 
podpisa Sisinii (a ne Disinii) sliedi: ,signum manus presbiteri ur- 
saneo“, pak ,signum manus domni Valentini“. U listini br. CXLIX. 
imade se mjesto hane sibi čitati ,hunc locum sibi, što tek daje 
smisao contextu; pri kraju listme: consilio et voluntate izpušteno 
»iussu et uoluntate. U naslovu Svinimira (ČCLXXXVI) iz početka 
izpade ,dux“, koja je rieč ondje velike historičke znamenitosti. 
Tiem završujem ovu ocjenu, na koju me osim sviesti o zname- 
novanju ove prve knjige načega diplom. sbornika potaknu prija- 
teljski poziv samoga vele zaslužnoga izdavatelja. Kada sam mine 
ovoga izdanja iztaknuo, ni je me ništa drugo vodilo, nego želja, 
da se ujedinimo u načelih, koja su drugdje usvojena, i po kojih 
bi valjalo, kako scienim, i kod nas izdavati starodavne spomenike 
naše; a osobito glede nas vriedi ona stara poslovica: ,errando di- 
scimus“. Nitko pravedan ne će našemu Ivanu Kukuljeviću poreći 
priznanja, koje si trudom svojim stekao za našu poviest; ali i on 
sam rado će priznati, da je ovim izdanjem samo probio put sret- 
nijim nasljednikom svojim; priznat će i to, da ovo izdanje listina 
do 1102. godine zadovoljava do duše povjestniku, ali da ni je pod- 
puno udešeno po zahtjevih diplomatike i paleografije. 
Na kraju ove prve knjige dodan je obširan ,index“, izradjen 
velikom pomnjom i ne manjim trudom; za što smo Kukuljeviću 
upravo zahvalni. Ako smijemo dodati svoju želju, a ta bi bila, da 
se je još i glosar, poput Erbenova, indexu pridao. 
NAN 
