NJEŠTO O PJESNIČTVU HRVATSKOM. 21 
Gle! sin oteu smierno ruke ljubi 
A i svjestan živo mu se kune: 
Vjera i Bog, tko će, nek me snubi; — 
Hudi vihor čim bud odkle duhne, 
Svoj ću za dom u najernjoj noći 
I u vatru i u vodu poći! 
KARA se sinovi zakleše, tako i učiniše, a medju njimi osobito dvo- 
jica: Nikola Zrinjski na MANE a Petar Preradović na umnom 
polju. Al i svaki se Hrvat sprema, da brani svoje, zato: 
Zveknu glas trubah, bubnjevah ustade tutanj, 
Puče viest zemljom, i na skrajnijeh stranah odjeknu: 
Dična li sina srećna Hrvatica porodi majka! 
pak poput divlje struje, što se s brdinah ustrmljuje, razlieže se va- 
paj ustalacah u Bosni 1 Hercegovini, velećih: 
Što nam tužnim preostaje 
Van na puške i na nože? 
Još u tebi nada sva je, 
Pomozi nam mrieti, Bože, 
Za slobodu i za krst. 
U tom jih naporu kriepi ideja slavjanstva, koja jim se u slici 
Slovjenske lipe predočuje, koja jih krošnjom, granami i hvojami po- 
budjuje na jednotu, od koje će dub, hoteći joj izsisati sok, sam 
usahnuti, i sve potmušice sobom zakopati; pa i Zlatni na Rog naš 
će prhnut oro, te na krilih biednom doniet vodu lijep darak — 2zla- 
ćenu slobodu. Na tu će slavu, poput poljskoga bjegunca, svaki se 
Hrvat povratiti u domovinu, najljepšu od svih drugih zemaljah. — 
U ,Različitih pjesmah“ ori se slava svjetskim pojavom i raznim 
stališem družtva ljudskoga, manjom doduše, al ipak njekom siste- 
matikom. "Vu se iztiče porod prvoga dana, zore, sunca, na koje se 
upravlja molba: Sunce! ti imaš u ruci i svjetlo i život, srdca si 
blaga nad sve, potihano zemlju ograni! Zatim se opisuju prizori ve- 
černji i nočni, uza san naravi, koja sniva kano diete u naručju otca 
svog, osjećaje gojeć svete, da nad njome bdije Bog! Ali kad se ta 
narav, majka svieta, probudi, u ljubavi stvara pojave i stvorove: 
Ti čeda radjaš, da ih pozakopaš , 
Al i pokapaš, da si je porodiš: 
I ona žive, da ti umru, 
A svedjer mru ti, da vazda žive. 
Odatle slavulj i bura, čovjek pobjednik, majka uz koljevku. dje- 
