24 A. VEBER, 
ruke jamačno doći ove pjesme, tumačiti i shvaćati sadržinu, sklad, 
trope, figure, izraz, riečju razglabati duh i tielo ovih liepih pjesamah. 
III. 
Hoteć govoriti o stihotvorstvu pjesnikovu, treba mi se vratiti u 
davninu. , 
Neima dvojbe, da je svaki, dakle i naš narod uz glasbu, poimence 
gusalah, počeo pjevati pjesme, dotično graditi stihove, kano što to 
dokazuje i Budmani.! Imajući pjevač u duši svojoj glasbeni ritam, 
kušao je uzanj slagati rieči, pak buduči da onaj ima opredieljen 
broj glasovah, morao je pjevač kano pjesnik takodjer nanizati uprav 
onoliko slovakah ; jer što je glas u glasbi, to je slovka kod riečih, 
a što je ondje kajda, to su ovdje slova tvoreća slovku. Odatle sliedi, 
da je pjesnik s početka nastojao izreći samo toliko slovakah, koliko 
je kano pjevač imao nanizanih glasovah. Ako k tomu dodaš, da je 
pjevač u podužem glasbenom ritmu morao i počinuti malko, to ćeš 
lasno uviditi, da si je on kano pjesnik morao stvoriti odmor. Zato 
pravo kaže Zima?, da je naš prostonarodni pjesnik (s početka) pazio 
samo na odmor i na stanovit broj slovakah, negledeći, jesu li duge 
ili kratke, naglašene ili nenaglašene. To se jasno vidi iz ovih nje- 
koliko prosto-narodnih stihovah, kojih nemožeš na nikakvom drugom 
temelju protumačiti: 
Grad gra | dil& |tri bra | ta ro | djčna. 
Tri go | dinč | sa tri | sta_maj | stora 
Da uz | idjčš | kuli | d te | mčlja. 
č ti | traži | dva slič | na im | čni 
Dšvč | di jih | Skadrii | na_Boj | šnii.$ 
(Zidanje Skadra.) 
To su stihovi u pjesmi, koja ima biti, a i jest ponajviše trohaič- 
koga mjerila. 
Ali neima pravo Zima, tvrdeći, da naški stih, kako se je i kod 
prostoga naroda i kod umjetnih pjesnika razvio, riečju, da srpski 
stih počiva samo na gori navedenom načelu. Jer ćeš, čitajući naše 
prosto-narodne pjesme, lahko opaziti, kako je pjesnik kasnije na- 
stojao, da mu se pjesnički udarac složi s glasbenim, to jest, da 
" Izvješće o e. k. višoj dubrovačkoj gimnaziji 1875/6. 
? Program velike gimnazije karlovačke 1874. 
“ Pošto ja sve naglašene i sve duge slovke držim dugimi, to se za ove 
Služim staroklasičkim znakom (-), a za kratke znakom (—), kad netreba raz- 
likovati naglašene od nenaglašenih; gdje to treba, mećem znak naglaska. 
