NJEŠTO O PJESNIČTVU HRVATSKOM. 95 
metne naglašenu slovku ondje, gdje stoji viša kajda. Bez toga na- 
čela nećeš moći pojmiti, kako je prostonarodni pjesnik stvorio mno- 
žinu stihovah, u kojih se po naglasku riečih pjesnički ritam slaže 
s glasbenim. Mislim, nemože se uzeti, da se je to slučajno dogodilo, 
jer ako se samo broje slovke, onda je naravnije, da se ono nedo- 
gadja, nego li da se dogadja Uzmimo na primjer junački dese- 
terac, komu je, kano što svatko znade, koji je slušao sliepca- 
pjesnika, glasbeni ritam trohaički, ili ako voliš s jedne visine na 
jednu nizinu. Koliko stihovah imade, u kojih se po naglasku riečih 
izvadja isti ritam! 
radi, 

Ona | misli | da je | šale 
Onda | vidje | šta ju | jadnu | nadje. 
Lijjuto | pisnu | kako | ljuta | guja, 
No ti | prati | mojoj | staroj | majci, 
Moja | majka | ima | dosta | blaga. 
(Zidanje Skadra.) 
Istina, da prostonarodni pjesnik nije to radio po teoriji sviestno, 
već po uhu i pjevanju, kano što to i Vuk' priznaje, al je ipak ra- 
dio po nutarnjem blagoglasnom nagonu. Sliepi slučaj nemože se ni 
pomisliti, gdje se opaža tolik sklad. Neima dakle dvojbe, da je 
pjesnik i neosjećajući, kako Vuk kaže, uz odmor i broj slovakah, 
pazio i na naglasak riečih. — 
Gdje mu u brzini pjevanja nije prispio naglasak, ondje je nasto- 
jao, da mu dodje barem jača slovka, dakle da mu dodje slovka po 
naravi duga. Jer kako češ inače protumačiti ove stihove ? 
Krotko hodi, tiho bčsedjaše: 
Što je tebe, dobri gospodaru ? 
Kada dodje moj nčjaki Jovo. 
Pa donese čedo u kolievci. 
Al da vidiš čuda včlikoga. 
(Zidanje Skadra.) 
Odavle se jasno vidi, da je prostonarodni pjesnik pazio i na ko- 
likoću (težu) slovakah, gdje mu je to trebalo, kano pomagalo. — 
Gdje nije ni to doticalo, izgovarao je njeke rieči na dva načina, 
koja su se u narodu čula: mjesto kraljice, kraljice, mjesto nčmogu, 
nemčgu, mjesto Bojanu, Bojinu, mjesto nčvjesta nevjčsta itd. pa 
tako su mu skladno izašli ovakovi stihovi: 
! Predgovor k Luki Milovanovu. 
