30 A. VEBER, 
je rieč: čiem kano logički naglasak jaka, može joj se ipak 1 ah 
kano uzklik žalosti, barem uzporediti, pak bi onda izašlo : 
ah čičm si sč zahvalila 
svakako lik padajućega stiha, slična trohajcu. Inače se neda poj- 
miti, kako je tankosluhi Gundulić, ako je onu rieč čitao štokavski: 
zahvalila, mogao taj stih metnuti u odlučno trohaičko mjerilo. 
Ali pošto se je prije one Mažuranićeve razprave malo što znalo 
o naglasku i količini našega jezika, a osobito o razmjeru medju 
čakavskim i štokavskim naglaskom: nije čudo, da su naši noviji 
pjesnici, ugledavajući se u narodne pjesme i u dubrovačke pjesnike, 
osobito pako u Gundulića, vidili u našem stihu samo metež, koji 
jim se nije dao drugčije urediti, nego uzamši, da se kod našega 
stiha ima paziti samo na broj slovakah i na odmor. U tom me 
mnienju potvrdjuje i I. T. (Vienac 1874. 506.): Žalibože i mi bi- 
jasmo za timi povodnici trnapili u bezpuće pukoga brojenja slo- 
vakah. — Ta eno još i danas poslie tolikih amo spadajućih razpravah 
i poslie tolikih protivnih pokusah, Zima, a možda s njim i drugi 
koji, tvrde, da to kod nas tako biva. Za sebe mogu reči, da za 
predgovor Vukov k prvim njegovim narodnim pjesmam nisam ništa 
znao do g. 1864., kad je Jagić njekoliko riečih iz njega priobćio 
u Književniku, a Milovana sam tekar ovih danah dobio u ruke, 
ter me je samo ona Mažuranićeva razprava vodila u razmatranju 
o metrici našega stiha. Jer me one neizvjestne rieči, koje je Utje- 
šenović g. 1845. uz Vilu Ostrožinsku napisao, nisu mogle mnogo 
pomoći. Reče on onda: ,Poglavito je pravilo, da duljina obično 
biva na korienu jedne rieči, i najlaglje se upozna u nominativu 
substantiva, pozitivu adjektiva, infinitivu verba. U svieh jezicih se 
rieči na stopice razlike vrsti razdieliti mogu. U gdiekojieh jezicih 
biva duljina na slovki, gdi je udarenje (ton ili accent), u drugieh 
je već prirodni značaj gdie mora da bude ta duljina ili kratkoća. 
U našem jeziku se ravna po duljini i kratkoći prirodjenoj; al 
pružljivost i mehkoća našeg jezika čin: se da obadvije sisteme upo- 
triebiti mogu, pa će svatko, komu inače nije više ležeće na prozo- 
diji nego na pjesničtvu (poezii), priznati, da je to prevelika prednost 
našeg jezika, i da bi to dietinski pedantizam bio, kad bi se krila 
piesničkog uzhitjenja u to ime uzkratiti htiela.“ 
Evo ovako neizvjestno bilo je za onda teoretičko znanje o našoj 
metrici, po kojem je Utješenović ovako razredio ovu Gundulićevu 
kiticu : 
