NJEŠTO O PJESNIČIVU HRVATSKOM. 39 
je drugi naglasak u rieči slabiji od prvoga, ter da ta druga nagla- 
šenica može doći u nizinu; ali to pravilo valja i po njegovu tuma- 
čenju kod dvoslovčanih i troslovčanih riečih, u kojih je svaka slovka 
naglašena; dakle: grakća, hroč4, otdcdh, čitaj: grakču, hroćeu, otđ- 
cdih, ali ne n. p. u troslovčanih riečih, u kojih srednja nije nagla- 
šena, jer se onda od te nizine naravskim načinom uzlazi na visinu: 
posljčd | nji. Ta rieč može po I. "1. nauku samo onda biti daktil, 
ako joj je zadnja slovka nenaglašeno duga; onda pošto se na ta- 
kove dužine neima paziti, to ono nji može biti u nizini. Takovih 
stihovah ima on i više: 
Mužko i žensko, pak i dječaci | pokojnog | žale. 
Visokog | mjeseca | sjaj resio nčbeski svod. 
Žena pred Larovi svrh tog | spuštenom | ponikla | kosom. 
Meni pak pobožan um, koj će mi | ečsarom | bit. 
Po tom smijem uzeti, da 1. "1. povrh naglašenih dužinah, vidi 
u jeziku i nenaglašenih. Ali onda bi mu trebalo potanko naznačiti, 
koje su jedne. koje li druge vrsti. Jer n. p. u stihu: 
Žive do duše, al | nčvidi | ni da je živ, 
slovka 2 kano nenaglašena, po njegovu nauku, dolazi u nizinu, a 
u stihu: 
Ubla | ži li se | Bog, nesrećan neću se zvat 
slična slovka ži, valjda kano naglašena, dolazi u visinu. 
Pošto to znadem, odgovaram, da sam ja zato napisao pravila o 
hrvatskom heksametru, da ga što bliže primaknem izvorniku, što 
bliže velim, jer sam i sam svjetovao, da se mjesto spondeja može 
uzimati i trohej. A je li heksametar po mojih pravilih bliži izvor- 
niku, nego li po njegovih, o tom neka sude vještaci. Ja držim, da 
je moj bliži. Po mojem nauku glase rieči: posljednji, pokojnog, vi- 
sokog, nčbeski, spuštenom kšsom, cčsarom, ter su kretici; a po 
njegovu glase iste rieči: posljčdnji, pokčjndg, visčkčg, nčbčski, 
spuštčnom, cčsarom, pak bi imale izdavati daktile. Heksametar iz- 
vornik zahtieva daktile, pak smijem tvrditi, da navedene rieči, ako 
se čitaju, kako jih štokavci izgovaraju, nisu daktili. A 1 nisu, pri- 
znaje 1. T.i sam veleći (Vienac 1874. 538): ,,Držeći se 2. pravila 
niesu nam tako zvani daktili posvema čisti; al volimo toj slobodi 
i ritmu našega jezika, nego li starim negvam“. "To mu budi slo- 
bodno, ali treba mu i priznati, da moj nauk, po kojem se grade 
čisti daktili, bliže primiče hrvatski heksametar izvorniku. Stoji dakle 
moje pravilo, da se heksametri hrvatski imaju graditi po naglasku 
