NJEŠTO O PJESNIČTVU HRVATSKOM. 43 
Tako n stihu: Nojcu tješiš blaga mjeseca svjetlom (1), čita: mje- 
sčca mjesto mjčseca. U stihu: 
Što je u | mrlu vječ | nost, neu | mrlu Ti | to je tre | nutak (2) 
meće enklitiku Ti, gdje bi u onoj opreci imalo stajati "Tebi. — 
Noćcu šalje zemlji u posjete (22), gdje u posjete nezavršuje skladno 
trokaičkoga stiha. U stihu: Sunce taruči motri Krstovo priestolje 
križ (31) čita priestčljč mjesto priestolje. U heksametru: Sedmero 
njoj vrelah izpod križa na okrepu brizga (32) čita izpod kano da 
neima naglaska. Napokon kod slikovanih je stihovah gdješio na 
nepravo mjesto metnuo naglašenicu, valjda u nadi, da će ono ne- 
blagoglasje ublažiti stih. 
Vječna Ljubav ,budi“ reče 
Vaša sjajnost jur poteče. 
cu 
Tog, tog oko ni vidilo 
A nit igda zažčlilo. T 
(naglasak bi imao biti na predzadnjoj). 
Tudjoj slavi hitra krila dalo, 
Na pomenku krupno napisalo. 65 
Jalnim zubom raztočilo 
Bujno vjenca zelenilo. itd. 817 
ali kod svake mu pjesme osjeća ipak čitatelj namah sklad, ma i 
ništa neznao o metričkoj teoriji; ter se vidi, da pjesnik po načelih 
radi, u obće da zna što radi. 
Pita se, zašto je Ilijašević toliko prionuo uza staroklasička mjerila 
proti težnji ostalih pjesnikah, koji gotovo sasvim prianjaju uz na- 
rodno mjerilo, i da li se ta težnja ima nasljedovati. Da Ilijašević 
nije ni prvi ni sam od naših pjesnikah, koji su kušali oponašati ono 
staro mjerilo, dokazuju imena: Katančić, Mušicki, Utješenović, Pre- 
radović, Trnski, Badalić, pak mislim, da su oni to radili, što su 
osjećali, da su ta mjerila krasna, ter bi bila šteta, da jih neimamo 
u našem pjesmarstvu, kad jih možemo toli lahko i toli savršeno 
tvoriti. A drugo, imade predmetah nježnih, junačkih i veličajnih, 
koji se prekrasno daju opjevati onimi mjerili: nježni safički, junački 
heksametrički, veličajni alkaički. Napokon napominjem ja, što sam 
već više putah rekao, da se staroklasičkimi mjerili najvjernije izra- 
žava sva narav hrvatskoga jezika. Zato su sve hvale vriedni oni 
pjesnici, koji dragovoljno uzimaju izražavati veće težkoće onoga 
mjerila, nego što su naša narodna. Dragovoljno, rekoh, jer ovim 
se pokusom Ilijaševićevim nenameće nikomu sila: tko voli ovako, 
