D2 S ŠUBIC, 
la= =" [Sri čsi—(25)t) Eja PERižni Ex ž et): 
xa Ane bio I» siva 
=; PR Dede KORE SE TOPE = pivi 
u.“ i ok rokdsi o obBleg sh 
=> (Zxi)* — Zx, Exi) ya + nžxi — Šx, žxi] 
Ž Xm Ym=H (2 Xm)* — nŽžXnm]. Ž sym] 
U ovih oblicih znači znak D divisor, koj imade oblik: 
D = (2xm)* b-n(2x2)2--(2Xm)? ŽXm — 2AXm ŽXrn ŠA — NŽXm Žim. 
Razjasaimo korist i potrebu ovoga ponešto zamršenoga raču- 
nanja ovim primjerom. Motreć pojave i zakone pri padanju tjelesa, 
rabi nam Attwoodovo padalo ili pako Galilejeva kosina. Budući 
je prosto padonje tjelesa prebrzo, ne možemo ga motriti samo o 
sebi, poslužujemo se dakle timi strojevi, da nam umanjuju brzinu 
padajućega tiela. Na Attwoodowu padalu i na Galilejevoj kosini 
ne goni tiela čitava zemaljska akceleracija (g == 9:8089 metara ili 
= 910502 stope) ,'već samo neki. drei < ge g, Ako sačr 
njava Galilejeva kosina kut p sa horizontalnom ili vodoravnom 
ravninom, iznaša na njoj £, = g. sin o. 
Kada bismo dakle htjeli saznati, koliko iznaša zemaljska akcele- 
racija g na našem mjestu na zemlji (akceleracija ima za drugo 
Prvi 
mjesto drugu vriednost), mogli bi opredieliti njezin iznos g = a: 

kada bi na Galilejovoj kosini izmjerili kut 0, te bi tačno motrili 
puteve pri padanju, da saznademo, kolika je akceleracija &, na 
njoj. U sliedećem imademo niz pokusa pred sobom. 
Sjetimo se zakona, po kojem izrazuje teorija brzinu tiela, kada 
se jednoliko pospješuje, najme 

gdje s znamenuje put, koji je tielo u # sekundah prevalilo, ako mu 
je na početku vremena ili pri #ć = o bila brzina 0, te ako g! na- 
značuje akceleraciju njegova gibanja. Prispodobiv s našom obćom 
jednačbom f(x) =a—-bx —-cx, jest ovdje 
