PRILOG RAZPRAVI O SLOV. NAR. POEZIJI. 131 
i imao. U ostalom on obično samo bilježi čine kao kronista, te 
mnogo takova donosi i iz svoga okruga bez opazke. S druge strane 
naša ondašnja poviest uči nas prem dobro, da su mnogo više stra- 
dali primorci od Hrvata, nego li obratno. Bribirski knezovi, Kur- 
jakovići, Nelepići i t. d. to su za primorske gradove prave hijene 
Sam "Toma pako u pog. 34. povieda, da, buduć Spljećani odbacili 
slavenske a uzeli italijanskoga načelnika, ,brevi tempore tota civitas 
veluti de magnis tenebrarum squaloribus exiens, ad lucem devenit“ 
da su se tako domaće borbe umirile, te ,Šelavi etiam, qui impla- 
cabiliter contra civitatem saeviebant, assiduis praedationibus laniantes 
eam, ad pacis concordiam reducti sunt.“ A neka g. Jagić čita, što 
isti Toma u pogl. XXVIII kaže o Cetinjanih, a Lucius o bribirskih 
knezovih. Komu dakle i onu samu Jagićevu pripoviest da pravo 
pripišemo ? Ja sam već u II. knjizi moga Ogledala na dugo raz- 
ložio i dokazao, kako sve, što imamo boljega u kulturnoj poviesti 
našega naroda, proniklo je polugom staro-latinske kulture sačuvane 
u naših primorskih gradovih. 
Gosp. Jagić navodi zatim ulomak iz ljetopisa N. Gregorasa, u kom 
ovaj povieda, da su ga na njekom putovanju pratili Bugari i Srbi, 
koji su pjevali turobnom melodijom slavu junaka možda svojih, te 
zaključuje tim, da je ipak tadašnjim pjesmam nedostajalo nutraš- 
njega jedinstva, jer još se nebijaše rodilo Kraljevića Marka; a to, 
jer da iz naše historije znamo, da prije turske invazije nijedna ve- 
lika ideja nije tako obćenito i na široko obladala cielim narodom 
bugarskim i srpskim, kako sada idea borbe proti Turčinu. I ovdje 
nebi rekao, da je sve uprav onako, kako g. Jagić misli. U Bugara 
bilo je te ideje, naime Carigrad, za koji su se Bugari neprestano bo- 
rili prije i poslie Simeona Velikoga, čije si pako misli prisvoji Du- 
šan Veliki. Ta borba je jamačno mogla pružiti obim ovim narodom, 
koji su i na južnoslavensko jedinstvo već tada težili, valjda i bolje 
podloge za epičku osnovu. Da je Hrvatom epska poezija došla iz 
Srbske, moguće je, ali je moguće i to, da su i oni samostalno gra- 
dili na podlozi, ka kojoj su i sami bar nješto doprinieli te ju i 
Svojom smatrali, a bilo je i u Hrvatskoj dogodjaja, koji su mogli 
narod uzdrmati i prije Turčina, na pr. Tatarska pobjeda. 
Nadalje piše g. Prof. Jagić: ,još ranije svjedočanstva, o kojem 
bijaše upravo rieč, protezao bi se spomen epskih pjesama, da ima 
kakova autentična potvrda za onu viest, koju Appendini po Lukariu 
navodi: 1/ Luecari, parlando dei Narentani, racconta, che un loro 
principe gia prima del 1000. proteggera molto i Ragusei, perche con 
* 
