PRILOG RAZPRAVI O SLOV. NAR. POEZIJI. 1353 
vršno, pišu o nas, a mi jim se pako sliepo klanjamo, ako i jesmo 
bolje od njih u stvari upućeni, buduć cieli život na to trošimo, te 
lašnje do dna sižemo. Tako i Makušev kao što i Majkov uz sijaset 
neistinosti, kojimi su našarali svoje spise o nas, hoće se da budu 
autoritetom za našu domaću nauku. A što pako kaže Makušev? 
Obraća se na našega Vuka, koj veli, da je gdjekoje pjesme (i to 
ženske, a ne epičke, o kojih je govor) napisao u Dubrovniku ,no od 
čeljadi, koja nijesu odanle rodom (jer pravi Dubrovčani — staro- 
sjedioci — nemaju danas nikakovih narodnih pjesama), a najviše 
mi ih je napisao od svoje majke g. Jovo Lainović, koj se rodio u 
Novome u Boki od roditelja iz Foče u Ercegovini“. Vuk kaže samo 
za danas, a ne za starije doba, a jeli se Vuk upravo o tom po: 
tanko obaviestio ili obaviestiti mogao kod svih stališa onoga gra 
djanstva? Za ono pako, što Vuk kaže o starosjediocih u Dubrovniku, 
dubrovačka poviest uči nas, da od onih prvih Latinjana jedva je 
danas koj ostao, tu se već za prva doba udomaćilo mnogo slaven- 
skih porodica i samo gradsko vieće naplavilo, tu se za dugo usrie- 
dio bio skoro cieli promet Bosne i Srbije, tu su Slaveni kod kuće 
bili, te se ni pomisliti neda, da nisu svojih vlastitih pjesama imali 
i pjevali. A što kaže g. Jagić o drugovanju Neretvana sa Dubrov- 
čani, da medju njimi nije bilo romantske ljubavi, ni u tom se s njim 
neslažem. Neretvani su mu valjda prosti gusari; aja mislim da nisu, 
no junaci do mjere. U ono doba bilo je gusarstva po svih stranah 
svjeta, i kod tadašnjih najobrazovanijih naroda. Neretvani pako do 
10. vieka borili su se navlastito s Mletčani za prvenstvo na jadran- 
skom moru, sva srednja primorska Dalmacija bila je njihova; zatim 
su propali, te nema o njih skoro ni spomena. Kašnje pojaviše se 
svojim gusarstvom Omišani, a to je već nješto drugo. 
Viesti, koje nadalje navodi g. Jagić iz izvještaja , Anonymus ob- 
sidionis Jadrae“, iz Memoriala Pavla Pavlovića itd., težko da pred- 
mnievaju narodno pietje; no pošto je on takove stvari dvojbene na- 
veo, ja ću ga u tom sliediti, da se gradja sve više umnoži', te 
pridodati i mnogo toga, što našemu narodu bezdvojbeno pripada. 
Mihail bugarski kralj god. 866 odpravi svoje poslanike k papi 
Nikoli I. s darovi i s molbom, da ga primi u krilo katoličke crkve. 
1 Ono, što g. Jagić navodi o pjevanju za dolazka Aleksandra III u Za- 
dar, već sam u Ogledalu (1. 129. II. 338) iznio, ali sam i u istom (II. 341) 
spomenuo nješto i o pjesmi Kraljevića Marka u Spljetu, što ću dalje obšir- 
nije navesti. | 
