IZVIEŠĆE O PHYTO-ENTOMOLOGIČKOM IZLETU IMS! 
Dana 11. srpnja o. g. odoh na put karlovačko - riečkom željez- 
nicom. Lagodno je putovati parom i ona doveze čovjeka - prirodo- 
slovca brže kamo želi; al ga ipak srce boli, što je možda mnogo 
zanimiva putem izgubio. Nu ni para netjera bez oduška, a dok joj 
hvataju ovdje ondje vodu u kotao možeš skočiti s kolah, ter, ako si 
sretan, i liepih stvarih naći. Ja se požurih češće, nebi li što ugrabio, 
al mi sreća posluži samo u Moravicah. Ondje se u nekoliko časovah 
namjerih na samoj postaji na dvie riedkosti u Hrvatskoj, uhvatih 
naime: Clytus semipunctatus Fabr. i Astyonomus aedilis [.. 
U Fužine neprispjeh vrlo ugodno. Dok sam se onamo vozio, 
povio je žestok hladan vjetar sve to gušće nizke oblake. Naravno 
da se je oborila prilično krupna kiša i najhladniji vjetar; a ovaj 
naš pratilac, čim smo se većma približivali Fužinam, sve se je to 
većma odavao da je prava primorska hura. Kad dodjosmo na kolo- 
dvor i podjosmo iz vagona, pozdravi nas živo ova primorska vila, 
kao da nam misli dokazati, kako je još vazda jednako čila. Mi o 
tom nebijasmo nikad ni posumnjali i toga dokazivanja mogla se je 
tim većma okaniti, što je s kolodvora do Fužinah prilično daleko, 
a kolah nemožeš ni za dukat dobiti, jer jih u Primorju slabo gdje 
ima. Šta ćeš dakle, kreši kako možeš pješke, — sila proti sili — 
i veseli se, što si našao dobru dušu, koja će ti ono sitne prtljage, 
— ta prirodoslovci smo! — odnieti za šačicu bakra do krčme. 
Muke eto bijaše, al je i naplaćena; jer došav u mjesto, nadjoh 
ondje mila druga po poslu i prijatelja gosp. Vukotinovića, a osim 
njega i dobar konak u velikoj gostioni. 
Prije nego li opišem, čim sam se bavio na mom izletu, nebi bilo 
s gorega, da se osvrnem na geologičke, orografičke i klimatičke 
okolnosti Fužinske okolice i da o tom makar i manju stvar ovdje 
umetuem. Nu pošto je moj prijatelj i drug Vukotinović u svojoj 
akademičkoj razpravi o uspjehu ove njegove znanstvene ekskursije 
obširno i izerpivo ove stvari prikazao, sudim da netreba i meni 
sad opet ove okolnosti opisivati, jer bih zbilja morao opetovati, 
što je već izviešteno. — Kao što o tih stvarih, tako neću ni o sreći 
ništa govoriti, koja nam je u lovu na bilje poslužila, a govoriti 
neću s toga, jer smo se nas dva pogodila, da će Vukotinović kazati, 
što smo bilja pribrali, a ja što smo kornjašah nahvatali. 
I tako evo me kod kornjašah. 
Rekoh već, da sam došao uz žestoku primorsku buru i po dosta 
krupnoj kiši u Fužine. "Vo bijaše poslje podne dne 11. srpnja 0. g. 
Preko toga dana ide križ, kako se samo sobom kaže. Možda sutra 
