2(4 S. LJUBIĆ, 
manska plemena stanovala u ruskih baltičkih državah i u raznih 
stranah Poljske. Ali petoga i šestoga stoljeća ove su narode za- 
mjenili Slaveni, koji još danas drže ova ista mjesta. G. Oldenhuiss 
čita svoju razpravu o odnošajih medju hunskimi grobovi (Hunne- 
beds) od Drenthe i našimi kršćanskimi crkvami. Misli, da su pu- 
čanstva, koja su našla u tih Hunnebedsih svojoj vieri mjesto za 
sastanke, za bogoslužje i za grobove, prenili to u crkve, koje su 
dizali uslied toga trostrukoga zvanja. Očituje jošte svoje mnienje o 
grobnih humcih pjeskovitih, koje smatra za rodbinske grobove, i u 
kojih se je susljedice položiloviče izgorjel h tjelesa. (4. Franks nije 
toga mnienja glede odnošaja medju crkvami i Hunnebedsi, ovi spa- 
daju na kamenita doba, toga radi morali su prestati mnogo prije 
nego se kršćanstvo uvelo., Prosvicduje napokon proti načinu, kojim 
se ovi spomenici popravljaju. G. Oldenhuwiss odgovara, da je on u 
tom sliedio Engleze. U ostalom misli, da oni spomenici nisu onako 
stari, kao što kaže g. Franks. G. Hildebrand drži, da bližina me- 
dju crkvami i Hunnebedsi iliti unskimi mogil mi, kao što je Ga- 
mula Upsala u Svedskoj, jest sasvim slučajna. G. dr. ITenselmann 
govori o gotičkoj umietnosti Kipovi noseći pri pasu vrč pritisnut 
jednom i obama rukama, srećaju se u južnoj Rusiji i u Španjol- 
Skoj. Treb1 to pripisati jednomu te istomu narodu, naime starim 
Gotom. Te slike vide se i na drugih predmetih malenog obsjega, 
koji moraju imati isti izvor. Besiednik dokazuje, kako na temelju 
tih smotrenja mogli bi se označiti predmeti i granice staro-gotičke 
umjetnosti, i tako poći za korak napried u poznavanju drugoga že- 
ljeznoga doba. Sjednica zaključena u 1 sat. 
VI. Sjednica. Subota, 9. rujna u 4 sata poslie podne. 
Otvori sjednicu predsjednik g. Hildebrand. G. Lenhossćk  pred- 
stavlja više umietno izopačenih lubanja, te opisuje jednu makroce- 
falksku nadjenu od ribara g. 1861 prigodom poplave kod Cson- 
grada na obali Tiše u Ugarskoj. Nagrdjenje te lubanje obavljeno 
bi po natisku na čeonoj strani i nastavljenjem vrpce sa stražne 
strane. Nazvali su ju avarskom lubanjom, jer se predaja sačuvala, 
da su kaukszski Avari nostojali lubanje svoje djece umietnim na- 
tiskom nakazati. Ova se nemože potisnuti u veliku davninu, pošto 
pećina, u kojoj je našasta, bjaše umietna. Ako nije avarska, nebi 
mogla biti ni hunska, Huni spadaju na mongolsko pleme, a ona 
nema mongolskoga oblika. G. Broca misli, da je to lubanja Cime- 
rijska. Sve istim načinom umjetno nakazane lubanje, a mnogo jih, 
