2()8 S. LJUBIĆ, 
ponajviše približuju, jest finsko, od koga po predaji i proizlaze. 
Ovaj dokaz nije ipak tako odlučan, da bi se tim ovo pitanje kao 
riešeno smatrati moglo. G. Dr. Koperniczky priobćuje motrenja, 
koja je učinio na predhist. lubanjah u staroj Poljskoj; ove su po- ' 
prieko brachicefalske, dočim su danas dolikocefalske najbrojnije. 
G. Kollmann misli, da su brachicefalske lubanje iz predhistoričkih 
mogila vierojatno celtičkoga plemena, jer prednose iste označaje, 
kao što i sadašnji prežitelji celtičkoga naroda, te isti se označaji 
nalaze u predhist. grobovih nemačkih. G. Broca veli na to, da je 
g. Koperniczky iznio dvie vrsti lubanja, jedna da je podpuno lep- 
torhinienska, kao što je kod većega djela starih i novih plemena 
evropejskih; druga pako da je naproti mesorhienska, koja se pri- 
bližuje onoj Franka merovinskoga doba. GG. Schaffhausen primećuje 
njekoliko opazaka u koliko se tiče starih plemena u Ugarskoj i 
u Nemačkoj, i zaglavljuje, da je finsko useljivanje prastaro. Spo- 
minje više odkrića u Nemačkoj makrocefalskih lubanja, koje po 
njegovu mnienju dopiru do V. ili VI. vieka našega ljeta. G. Val- 
demar Schmidt tumači razne pogrebne obrede, koji su bili u obi- 
čaju u srednjoj Evropi za predhistoričkoga doba. G. Nydri podnaša 
razpravu o čovjeku velike špilje Aggtelek u Gomčrskoj županiji. 
G. Bertrand razjasnuje svoj nacrt zemljovida predhist. Evrope, na 
kom su zabilježene i označene pomoću ružičaste, žute i zelene boje 
sve starine kamenitoga, tučnoga i željeznoga doba. Jošte su či- 
sto pobilježeni skupi i podskupi, po kojih g. Bertrand uz prvobitne 
bezimene narode kamenitoga doba misli pripoznati narode tuč- 
noga i željeznoga, kojim on mnie da može njekom  vierojatnosti 
opredieliti historička imena. To su najprije medju narodi tučnoga 
doba Kelti, koji su zauzimali primorje srelozemnoga mora, a na 
vlastito Svajčarsku i dio 'Tirolske i gornje Italije; zatim medju 
narodi željeznoga doba Galli ili Gallae, zastupani po skupih gustih 
i osobito iztaknutih starina, u sredini i uz obale srednje Rajne, 
te se pružaju na zapadu u Champagne i u Bourgogne, a na istoku 
u Bavarsku i tja u Štajersku. Ovi nam skupi po predavatelju po- 
kazuju, koje bijaše prvobitno ognjište galske moći, koje sc odatle 
raznielo s jedne strane po Galiji a s druge po Italiji i na skoro 
po zapadnoj Austrijskoj. G. grof Wurmbrand prilaže k onomu, 
što je odgovorio teoriji g. Ujfalvya, sliedeće opazke: Dvojim, da 
bi teorija g. Ujfalvya mogla biti primljena. Nepoznajem čina, koji 
bi dokazali, da su Njemci najprvo štajerske doline obitavali, da se 
zatim tu sleglo slavensko pleme, a napokon da su opet tu nadošli 
