Prilog za poviest glasbe južnoslovenske. 
Kulturno-historijska studija 
FR. Š. Kunača. 
Predano u sjednici filologičko-historičkoga razreda jugoslavenske akademije zna- 
nosti i umjetnosti dne 25. travnja 1876. 
II. 
A. Opis trstenih sviraljaka od jednoga samo glasa. 
Promotrimo li veliki broj strunila, koje Slovjenom sada rabe ili 
koja su im nekad rabila, ne će nas u čudu zateći, ako doznamo za 
mnogo više sviraljaka, jer ove teku bez dvoumbe mnogo više uzpored 
s početkom glasbe nego li ona. — Kad bih dakle htio one mnoge 
sviraljke, koje naš narod rabi, poredati po kronoložkom redu, trebao 
bih početi s rogom, rogačom, bučinom i trstenicom, a tek onda pro- 
sboriti o svirali, trubi, sopelu i t. d. Ovaj bi se poredak najbolje 
slagao s prirodnin razvojem glasbe, ali ne bi dopuštao razredne 
razdiobe; ova je pako u mnogom slučaju svakako potrebna. Da bi 
takovu obćemu i dohitnomu priegledu zadovoljio, porazdielih sviraljke 
u ove razrede: A) cievne sviraljke, koje izdaju samo jedan glas; 
B) cievne sviraljke, koje izdaju više glasova; OC) rožaste sviraljke ; 
D) trube; E) složene ili sastavljene sviraljke. 
Sviraljaka od jednoga samo glasa ne možemo vrstati upravo u 
glasbala, pa stoga bih ih najradje nazvao glasili (Tonwerkzeuge). 
U glasila ove vrsti spada 
a) Trstenica. 
Trstenicu, trstku ili sliepu sviralu prave takovim načinom, da se 
komad trstike tako prireže, da ostane jedan kraj otvoren a drugi 
začepljen samim trešljenom (koljenom) trstike, te blizu začepljenoga 
kraja urežu uzdužce odug urez. 
RIRIEAERDI- I? 1 
