PRILOG ZA POVIEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. 9 
Poljske poslovice. 
Kdo pilnuje ptaszego pisku (kdo chowa ptaki z pisku), ten miewa 
Tajna w zysku (139). 
Chudobie (ubogiemu) wszedy piskorz (174). 
I robak pišsnie gdy go przycisnie (181). 
C. Opis svirala. 
Sviralo (svirao, svirna, svirel, svrdonica) dim. sviralica, u Hr- 
vatskoj i Bosnoj i zveklja zvana, u Štajerskoj i Kranjskoj žvegla, 
u načih Kajkavaca: žveglja, u Primorju vijulica, vidulica (Valvasor 
piše: vidalica) jest primitivan klarinet, što se pravi od javorovine, 
drenovine, slivovine, ili od bazgovine te čak i od jače vinove loze. 
Orudje, kojim se u takovu drvetu dulo (H&hlung) buši, jest usjali 
žig (i stigma zvan) ili svrdao. 'Vakav žig ili takav svrdao ima 
malne svaki od naših pastira, jer su upravo pastiri oni, koje prave 
svirale. Šta više, narod niti ne drži takova čovjeka pravim pastirom, 
koji ne umije svirale praviti ili u nju svirati. 
Probušivši drvo, prireže se glava svirale na način piska te pri: 
djela se cvek; zatim se izrežu glasnice (Schall-Loch, Luftloch), a 
napokon se prodru luknjice (Griflčeher), koje se zovu i prebiralj- 
nice, rupice, valje, vrtnice i paljice, sve po tom kako su luknjice 
probušene. Koliko su luknjice razdaleko, ne da se točno izmjeriti, 
jer su nekoje svirale manje, nekoje veće, a po tom dakako i luk- 
njice im više ili manje jedna od druge udaljene. Pri ovom se poslu 
povjerava naš pastir sasvime svojemu sluhu, jer svaki put kad pro- 
buši luknjicu, zasvira te prisluškuje je da li svirala ima pravi glas. 
Vriedno je pazljivo promotriti, kako i koliko su luknjice raz- 
daleko urezane i probušene. Razmak — o kojem ću kasnije pobliže 
govoriti — pokazuje na sasvim osebnu ugodbu svirale, naobli oblik 
luknjici pako, na mnogoljetnu praksu naših svirača, jer je takve 
jajaste luknjice najlakše prstom zatvoriti pa tim zapriečiti izlaz zraka. 
Ako li je svirala valjana, tad joj graditelj snuje nakit, jer po 
njegovom nazoru valja čestito glasbalo i liepo uresiti. Sviralu srednje 
ruke kiti op time, da joj po cievi obžeže žigom okrugle piknje 
poput luknjice'. Bolje se svirale rese obručići poput prstenja tučna 
! Njeki njemački putnik, opisujuć našu sviralu, kaže da ona imade nebrojene 
luknjice. Po svoj je prilici on takvu sviralu samo iz daleko vidio, pa mislio 
da su i one crne užigane piknje luknjice. 
