16 FR. Š. KUHAČ,. 
sam ja u Turs. Dubici čuo: ,Ako ti svirala bolno zasvira, smrt 
te čeka“ ne potvrdjuje toga sasvime. 
Neki ovčar iz Gorjana u Slavoniji pripoviedao mi sasvim nevinom 
ozbiljnosti, da nitko ne može tako razsuditi valjanost svirale i liepo 
sviranje u nju, kako — ovce, jer se one sakupljaju oko dobra 
svirača i liepa glasa, te nekim zadovoljstvom i pozorno slušaju, 
dočim se razbjegnu od svirale nečista i hrapava glasa, ili kad svira 
koj toga ne umije. Ako i nitko ne uzme strogo to pripoviedanje, 
to je ipak istina, da ovce zbilja slušaju pastirskoga svirača, pa se 
dadu uputiti tako, da se sakupe, kad im pastir poznatu frazu svira, 
te idu na počinak, kod druge pako spremaju se kući i t. d." Izgube 
li ovce svoga pastira, pa dodje li mjesto njega drugi, tad ti treba 
nekoga vremena, dok se naviknu na sviranje ovoga novoga pastira 
te da ga slušaju. 
Mnogi pastir dotjera u svirali do velike vještine, te se još i kašnje 
u narodu spominje. Tako su mi u selu Vuki kod Djakova u nekoj 
seljačkoj kući pokazali veliku umjetno izradjenu sviralu, narešenu 
uzicami i kiticami, koja je bila deda sadašnjega kuće gazde. Taj 
bijaše svirač tako izvrstan, da mu na daleko i široko premca nije 
naći bilo. I naš Katančić spominje u svom ,Razgovoru pastirskom“ 
vješta svirača iz okolice osiečke, koga on zvao ,Miloglas“. 
Glas oni sladko slišat, vjetrić kada puhne zapadni 
Listje kad uztrepti grančica kad se vije, 
I kada joca slavulj gustoj miloljubno na liski, 
Grlica kad tuži, kadli kosić fićuka. 
Al slušati sviralu s olovom, Miloglase, zalitu 
Bielim, biva meni većje veselje mnogo. 
Od kada sam počeo pjevati nuz diple popjevke 
Po zelenih goricah, kud zelene rieke teku, 
Nigda nečuh take pjesme, vjeruj Ljubodruže, volarske, 
Neg što neki Miloglas dan kod Osieka pjeva.“ 
Kako spomenusmo, svaki si pastir pravi sam sviralu, pa je on, 
izuzam po gdjekoju priliku, nikada ne prodaje, jer hrdjave svirale 
podaje djeci za igru ili ju baci, a sebi samo najbolju pridrži. Njemu 
bo dobra svirala vriedi mnogo, jer kao što poslovica narodna kaže, 
dade čak i konja za dobru žveglu. U Hrvatskoj prave seljaci svirale 
* Vidi pjesmu: ,,Miho hoće šokicu“ i pjesmu ,,Ovce pase Nikola čobane“ 
na str. 21. 
