PRILOG ZA POVIEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. 11 
i za prodaju, tako je na primjer u Maksimiru (vrt u Zagrebu) često 
neki starac vidjeti, koji punu torbu takve svirale nosi, pa komad 
po 4—D krajcara prodaje. Da ove svirale nikakvom pomnjom iz- 
radjene nisu, kaže nam ciena, koju starac na svirale udara. 
Kad pastir poklanja kome dobru sviralu, to znači, da ga on od- 
likuje time ili da mu je zahvalan, ali nikada ne traži tim kakove 
nagrade novčane. Dogodilo se i to, da su čobani naši, hoteći se 
kojemu velikašu predstaviti ili mu izraziti svoje poklonstvo, dali 
mu u dar bielo janje i liepo izradjenu sviralu, t. j. najbolje što 
imahu. 
Narodne poslovice. 
a) hrvatske i srbske. 
Kako gospodar svira, onako sluga igra. 
Kako stariji svira, onako mladji valja da igra. 
Ko rad igra, lako mu se svira. 
Lasno je u ritu u karabu svirati. 
Na vrbi svirala. (Od toga nema ništa.) 
Fosviraj pa i za pas zadjeni. 
Posviri pak zatakni (za pas). 
To je na vrbi svirala. 
Zna i svirati i igrati. 
Iz Vukovih poslovica. 
Dobro je posviriti i za pas zadjeti. 
I posvirit i za pas zadjesti. 
Igrat pod svirao. 
Kad vrag ne ima što činiti, tako i sviri u trs (tako u svaku trs 
svira). 
Kako mi sviriš, tako ću igrat. 
Liepo je i posvirit i svrdonicu za pas zadjesti. 
Nevalja pod svaku svirao igrat. 
Svak liepo igra, komu dobra sreća svira. 
Sviri mu da igra. 
Tko svirit ne more, nek stane udarat: 
U tanko svirit. 
Iz Daničićevih poslovica. 
Dobro je posvirati, ali je dobro i sviralu za pojas zadjenuti. 
Hajd ne sviraj! 
Kako mu sviraju, onako igra. 
Lahko je djavolu u trski svirati. 
E: g: AdEEII, 2 
