30 FR. Š. KUHAČ, 
on k poslu i ona s njim. Kad je Stanko već vidio, da je vila uz 
njega pristala, potuži se ukućanom i rodu. Ovi daj vrače, vračare, 
čarke i bajalice — sve badava, neće vila da se prodje Stanka, a 
nije bio nikakvi glavit čovjek, nego patuljak. Tako je to trajalo 
skoro tri godine danah, i za to vrieme Stanko malko je sišo 
s pameti, pobudalio. Često bi ga stala vika i dreka, buka i cika, 
kao da ga tko živa dere na mješine; udarao bi sobom o zemlju, 
kao da ga tko baca, i taki iza toga pokazale bi se po njemu mo- 
drice, kao da je štapom izmlaćen. Kad bi ga pitali: šta ti je, Stanko? 
odgovorio bi, da ga tuku vile, što neće da s njimi ide po svietu. 
Često bi ga našli jutrom sapeta, ličinom u prekrst svezana, i opet 
bi kazao, da su to učinile vile, što jih neće da sluša, i da im se 
pokori. Jedno jutro osvanuo je Stanko na vrhuncu jedne visoke 
topole blizu njegova salaša. Nitko živ nije se mogao brez velike 
sprave i priprave popeti na topolu visoka stabla. Tko te je Stanko 
popeo tamo na topolu? pitali su ga. ,Vile“, odgovori. Ljudi su 
morali pozabijati dugačke klne u topolu, dok su se popeli do Stanka, 
koga su našli gore na topoli svezana ličinom uz grane. Jedva su 
ga razvezali, kako je bio zakomice svezan, i na užetu spuste ga dolje. 
Tako se patio Stanko s vilami više od petnaest godinah, dok 
najposlje nadju ga jedno jutro bačena u jamu kod kolibe, gdje se 
u blatu zadavio. 
Hrvatska narod. pripov. #12 sbirke Mijata Stojanovića. 
Cudesno drvo. 
Narodna bugarska pripoviedka iz kaloferskog okružja. 
Tu čudnu pripoviest, koja sa djeli doktora Fausta ima koješta 
zajedničkoga, ne mogu ovdje sbog njezine duljine preštampati. 
.S toga ću samo navesti ono mjesto, koje govori ob onom čudo- 
tvornom drvetu, čiji su pojedini listovi svaki svoj vlastiti glas iz- 
davali: ,llocae MyMU4eTy HAKAPA1y APABO-Ty da C6upu, m To 
BAKAYMIy AA HMS8AABA CIEY IUCTO NY ĆAIIKA IJACE“, 
Kako smo prije kazali, razilaze se luknjice na svirali tako, da 
terca i septima dotične ljestvice zvuči nešto krupnije a kvinta nešto 
sitnije, nego li je to prama ugodbi glasovirskoj. Na prvi bi mah 
čovjek mislio, da je naš sviralar na krivu putu, pa da mu sluh ipak 
nije razvijen tako na tanko, kako to ti ,pretjerani prijatelji slovjenske 
