36 FR. Š. KUHAČ, 
U Grka bijaše velikih, srednjih, malih, premalenih, jednostavnih i dvogubo 
sastavljenih aula, kao n. p. parteniji; jednakih i različitih, kao n. p. gameliji ; 
a opet više njih u jedno svezanih, koje budu prozvane syringi. Ob ovih piše 
Diodor, da ih je izumila Cebela, a drugi, da ih je izumio Seen. Latini pro- 
zvahu aula tibijami, jer se neka vrst pravila od nožne kosti ili jastrebove ili 
orlove, a i rodine, inače znamo, da su se pravile od roga ili od slonove i 
jelenje kosti, a druge od lotusa, lovora i zelenike, a nekoje od trstike i od mjedi. 
Plutarh kaže, da su olimpske aule imale tri luknjice, kojim su kašnje do- 
davali još jednu, a da je Diodor Tebanski broj luknjica tako znatno pomnožio, 
da ih je bilo vidjeti na vrhu aulovu, na dnu, u sredini, s prieda te i na strani. 
Uslied tih luknjica izdavale jedni auli Žrupne glasove, drugi sitne, a nekoji 
i krupne i sitne. Zato je Atenej rekao: ,za svaki glasovni način (,armonia“) 
bilo posebnih aula, te svaki svirač imao kod natjecanja posebnih aula, za svaki 
posebni glasovni način.“ Pausanija tumači to ovako: , Na tom je mjestu po- 
dignut kip Pronoma, čovjeka koji je svirao u aul narodu po volji više od ikoga 
inoga svirača.“ -— Do sada su aulete (svirači) imali tri oblika aula: u jedan 
su svirali dorskim načinom (,,armonia Doria“), taj se pako razlikovao od fri- 
gijskog načina i od onog, kojega zvahu lidijskim. Sviralo se dakle u raznih 
aulih, a Pronomos bijaše prvi, koji je izumio posebnih aula za različite glasovne 
načine. A budući da je naprama Epaminondinom spomeniku bio podignut i 
Pronomov, vidi se po tom, da je ta umjetnost bila vrlo cienjena. Još više 
nam pako svjedoči to, što se nijesu ustručavali o njoj pisati i najglasovitiji 
ljudi, kao: Archita i Eufranor, oba Pitagorinci, i Aristoten, i budući da se 
ta umjetnost bila razprostranila za mnogo stotina godina, i da su se glasoviti 
ljudi toli Sparćani koli Tebljani i Atenjani dičili, biti njoj vješti, to je valjda 
razlogom, što je onaj posljednji u svojih ,,Problemih““ ovako pisao : ,,Koji li je 
uzrok, da je monodia (pjevanje jedne osobe) mnogo milija uz sviranje aula 
nego lire? Ili možda zato, sto svaka milota i milotom spojena čini jednu samo 
cjelinu, aul mnogo sladji od lire? Zato je i pjevanje aulom praćeno mnogo 
milije nego li lirom.““ A malo dalje kaže: ,,Pjevanje dakle i zvuk aulov spajaju 
se medju sobom radi sličnosti, jer se oboje radja dahom. Zato se i lirin zvuk, 
jer se ne radja od daha, manje čuje od aulinova i manje spaja čovječjim 
grlom“ (,,con la voce“). Nu znamenitost, koju bješe aul dostigao, domalo i 
prestade iz neznatnog uzroka čudnovatim načinom. Alkibijad naime, bivši 
još mladićem, hoteći se po običaju plemićkom uvježbati u toj umjetnosti kod 
Antigonita, čovjeka na glasu, ili kako druge tvrde, kod samoga Pronoma, 
opaziv, da se lice, svirajuć u aul, napuhava te da gubi ljepotu, namah ga 
baci na tle, kao što se nekada pripoviedalo o Minervi, pa ga nikada više 
k ustima primio. Kada se to po Atenah razglasilo, nije bilo mladića niti 
starca, koji bi svirao u aulu. I tako se izgubi običaj te umjetnosti, te su se 
samo nekoji glumci još služili pri svojih igrah.“ 
Temeljito znanje helenske poezije i glasbe, kojim je Patricij za- 
dahnuo to djelo, ne samo iznenadi suvremenike, nego i — kao što 
svako na samostojnosti osnovano iztraživanje — porodi dosta pro- 
tuspisa, od kojih je najžešće Bottrigarova, ,lIl Patrizio, overo 
de tetracordi armonici di Aristosseno, parere e vera dimostrazione“ 
