PRILOG ZA POVIEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. 31 
(Bologna 1593); nu ovu je poslije smrti Bottigarove oprovrgao 
Artusi, braneći misao Patricijevu o helenskih tetrakordih (vidi Forkel 
Gesch. d. Musik I., 470). 
Jesu li Heleni imali više vrsti svirala, t. j je li im ustroj bio 
toli razlik, kao u naše svirale, šaltve, šaltve sa ćulom, dipala, dvoj- 
mea i sopela nije lahko kazati, nu po mojoj misli, a najpače po 
opisu Patricieva, nije im bio 926 jedne vrsti. Oni auli zvani po 
raznih glasovnih načina: dorskim, frižkim, jonskim, lidskim i syn- 
tonskim, ne bjehu ino do svirale raznih glasovnih sitnina i raznih 
ugodba, kakovih imamo i mi; nu možda magadis, athena, skytalia, 
iJovdot ne bjehu istoga ustroja, kojega #024, ali opet ne toli raz- 
noliki, koli su pavrsti naše svirale. Pridjevi aulovi: djevojačka, dje- 
čačka, mužka, ratna, žrtovna, pozorištna (mapdevot, TAIAOL, UTrEpTE- 
ei, euBarnowo, omovdeaaol, omode!') kažu samo, tko je rabio koju 
sviralu i čemu. | 
Rimljani imahu više raznih svirala, koje nisu toli oblikom koli 
imeni razlikovali: čibiae vascae, tibiae spondaicae, tibiae serranae, 
t. sacrificae, t. Pythiae, t. pueriles, t. puellatoriae, t. praecentoriae, 
t. Phrygiae, t. pares et impares, t. nuptiales, t, milvinae, t. miulitares, 
t, ludicrae, t. funebres et t. convicales. Ova imena jasno svjedoče, 
da su ona tibiam nadjevena kašnje od Rimljana, označujuči u koju 
ih svrhu rabe, ne pako kao da su oni imali 16 raznih vrstih svirala. 
Pa kad im i nebi tibije bile sve jednolike, to ipak pokazuju nadjevi, 
da su se Rimljani pomogli sa svih strana. 
Silna upravo poraba svirale u južnih Slovjena učini, te je često 
spominjana u starih spisih, narodnih pjesmah, poslovicah i pripo- 
viestih. Nam se ne čini shodno i potrebito sva ta mjesta iz starih 
spisah navoditi; dosta će biti, ako ih naznačimo samo nekoliko iz 
Miklošićeva rječnika: 
1) cuupniju, tibicen, musicus; spomenut u ,Prophetae cum com- 
mentariis, cod. descriptus e cod. anni 1047.“ 
2) CRHPKIb, CBEPENK, fistula, cithara, nablium, u ,Monumenta linguae 
palaeoslovenicae e codice suprasliensi edidit F. Miklošić. Codex 
membr. saec. XI. slovenicus.“ 
! Grci imahu za tragediju sviralu s opredieljenom sitninom, po kojoj bi se 
imao govornik ravnati. Nju ne rabljahu uz dialog, nego prije početka govora 
kao neku ugadjaču, da bi govornik mogao pogoditi pravi glas, t. j. sitninu 
glasa govora, Predsvirka (Ouverturu) koju su prije početka tragedije svirali, 
ozvaše se rpozoMov, medjusvirka (ritornello) esavMov a samosvirka (golo- 
svirka, solo) dana dAn. 
