PRILOG ZA POVJEST GLASBE JUŽNOSLOVJENSKE. 41 
zvane krupnimi (talj. flautone), budući da krupnije glasi. Rabe-li 
frulu pastiri, to se zove pastirskom, a one su primitivne. Onaj, 
koji frulu pravi, zove se frular, a koji u nju svira frulaš; glagol 
od toga je frulati ili svirati, a glagolni samostavnik frulanje. Frulu 
malo rabe, ima je samo po Bačkoj i Banatu, ovdje ondje u Srbiji, 
Slavoniji i Ugarskoj, a gdjekad u Kranjskoj i Hrvatskoj. U Bosnoj, 
Crnojgori i t. d. narod je ne pozna, ili neće ju rabiti, valjda zato, 
što je laglje svirati u takve svirale koje imaju pisak, nego u one 
koje piska ne imaju. 
One narodne pjesme, u kojih se frula spominje, svakako su iz 
novije dobe, kao što nam kažu ovi primjeri: 
Udri kiša tamo na dolove, 
Tamo mi je dika kod volova, 
Nije ništa pono od haljina, 
Samo jednu divan-kabanicu 
I pod njome svilenu torbicu ; 
U torbicu frula salivena 
U nju svira, u srdce me dira 
Neka kisne pre da kući dodje. 
Narodna iz Baranje, iz moje sbirke. 
Na salaši kod Betlema 
Tamo dosta paše ima, 
Tamo ovce tjerajmo, 
I u frulu svirajmo, 
Ait 
Božićna pjesma slavonska iz moje sbirke. 
Ja uzmem frulu i sviram 
Pa ja moju dragu dozivam, 
Poljana ječi od: frule 
Ona mene neće da čuje. 
Banatska (, Pastivče mlado“) iz moje sbirke. 
Čija vrula u slatine svira 2 
To je vrula giromaška sina, 
A gazdinska zasvirati neće : 
Gazda plati, pa ga svirac prati. 
Banatska (iz ,Srbske pjesnarice“. Novisad). 
Nešto o poviesti frule. 
Blizu Poitiersa nadjoše neku frulu, načinjenu od komadića jele- 
njega roga. Ta frula, koja imadjaše 3 luknjice, biaše uza oružje i 
inu spravu, poteklu još iz kamenite dobe. (Sliku i opis ove frule 
nalaziš u Fetis-ovoj: Hist. gćnćr. de la musique, tom 1., pag. 26. 
