50 LJ, VUKOTINOVIĆ, 
svojih problemah, koje nam je dopušteno vjerovati, nu nije moguće 
osvjedočt se podpuno, jer o njih istini neima positivnih dokazah. 
Prirodoslovje ili naturphilosophia sama u sebi kao nepraktična 
znanost može samo neizravno uplivati na prirodopis, jer u mnogom 
obziru pripomaže tumačiti zakone rodoslovnih savezah i one idealne 
odnošaje, na kojih se temelji glavna osnova cjelokupne tvorbe, nu 
izravno nemože djelovati na razširenje izkustva i znanja, jer sredstva, 
kojimi se služi, nisu realne nego većom stranom samo idealne naravi. 
Već su nekoji stariji učenjaci njemački u svojih philosophijskih 
djelih dielomice razpravljali pitanja na prirodoslovje spadajuća, — 
nu prvi znatniji i obširniji pokus u tom smjeru načinio je Francez 
Lamarck, a poslje njega Cuvier i Geojfroy St. Hilaire; ovi me- 
djutim pokusi ostadoše za neko vrieme osamljeni, dok nije u novije 
doba Darwin. odrješito razvio theoriju svoju ,o postanju vrstih“, 
i odtada je Hdckel — genialan inače umovatelj — Darwinisam u 
strožji system stavio i consequentie njegove još dalje raztegnuo 
nego i sim Darwin. 
Poslje Darwinovih djelah nastade borba medju učenjaci, koja 
postaje sve živahnijom sada, gdje se u nju upustiše njemački phi- 
losophi i theologi. 
Naravski, da u takovih pitanjih, kojim su granice široke i pod- 
loge neizvjestne, imade različnih gledištah i mnogovrstnih hypothe- 
sah; dopušteno je dakle svakomu misaonu čovjeku primiti il ne- 
primiti ih, jer se sa sigurnosti nemože dokazati tako rekući ništa. 
Može se glede mnogih nazorah postignuti sporazumak, može se 
hypothesa izvesti podpunom vjerojatnošću, može se uztvrditi, da se 
iz stanovitih praemissah dadu izvoditi nedvojbene posljedice, nu 
jedna ostaje vazda granica, koju naturphilosophia vemože prevaliti 
i te leži u odgovoru na pitanje: kako je postala prva ona klica, 
koja podieli izvor svemu životu ? 
Ograničenost ova treba da naloži čednost svakomu, koji se upušta 
u takove speculatie, jer gdje se nemože shvatiti ni tumačiti ono 
što želimo dokazati, ondje nepreostaje drugo, van izreći nemjero- 
davne slutnje i mnienja naša, nikad pako pomisliti, još manje tvr- 
diti, da su naše izreke dokazane istine. 
Medjutim stvar ima i svoju dobru stranu, najme tu, da ovakove 
speculatie nemogu nikada biti prirodopisu na uštrb, jer prirodopis 
crpi dokaze svoje iz prirode putem posve realnim, a ono, što na- 
pokon resultira iz prirodophilosophnih deduetiah, može služiti u 
