52 LJ. VUKOTINOVIOĆ, 
iz kojih se vrsti sastoje, narasao na toliko, da bi svako opozivanje 
i konstatiranje stalnosti, parallelizma i oscillatiah postalo nemogućim. 
Nu prijatelji autogone vrsti i sami dopuštaju, da ima oscillatie, 
ali da se ta oscillatia kreće samo unutar vrstovnih granicah. Kad 
bi tko pitao, šta da razumievaju pod riečju oscillatia i koje su gra- 
nice vrstovnih characterah 2 Nemislim, da bi mogli odgovoriti drugo, 
nego, da oscillatia uključuje u sebi pojam neke nestalnosti, t. j. da 
dopušća za charactere vrstovne mogućnost promjenljivosti; — eda 
li je promienljivost nešto užja ili širja, ni malo nesmeta, jer prvo: 
nitko jošte nije označio granice, koje oscillatia nesmije prekoračiti, 
budući zato neima niti mjerila; drugo: kad se u načelu dopusti moguć- 
nost oscillatie malene, neima razloga, da se niječe mogućnost poveće 
oscillatie, jer je u klici ili u jajetu razpoloženje na oscillatiu već 
sadržano, a kad tomu jošte pristanu izvanjski uplivi, onda se i 
physiologijski i morphologijski razvoj plodine nemože ograničiti. 
Kad bi pako jošte pitali: koje su te granice vrstovnih characte- 
rah? onda odgovor praecisan postaje nemogućan, jer se vrst može 
definirati samo u theoriji, priroda se medjutim dosele nije sklonula 
pristati na ideale. 
Da concretno navedem nekoliko dokazah, kako se ima s tom 
praetendiranom stalnošću vrstih, nabrojit ću nekoja opaživanja bota- 
nikah i vrtljarah vještijih, koji se bave cultnrom bilinah. 
Izkustvo nas uči, da bilina presadjena i cultivirana na polju, u 
vrtu ili u obće na boljoj zemlji postane u svih dielovih svojih pu- 
nija i razvijenija; stabljike su deblje, višje, granovitije, lišće Širje, 
dulje, cvietci ugledniji it. d. To su dakako promjene morpholožke, 
koje se vraćaju opet u izvorno prijašnje stanje, čim dotična biljka 
prelazi opet na svoje naravsko stanovište; nu prigodom ovom može 
ge dogoditi i promjena physioložka, ako se tomu nalazi shodno 
razpoloženje u sjemenu, il u klici, il u kojoj stanici. 
Pojav taj nuka nas na pomisao, da biline kriju u sebi još puno 
veću snagu razvojnu, nego se pokazuje u običnih okolnostih sama 
po sebi, pak da se ova snaga razvojna odmah ukaže, kad nastanu 
tomu povoljne okolnosti. 
Variatie dakle ili oscillatie vazda su početak prelaza jednoga in- 
dividua na drugi, te kada ovakove oscillatie, koje se pojave unu- 
tarnjom dispositiom ponukane, budu poduprte izvanjskimi shodnimi 
uplivi, te ako ovi uplivi izvanjski potraju još i kroz dulje vrieme, 
onda se sigurno granice snage razvojne nedadu predviditi, niti se 
