PRIRODOSLOVNE THEORIJE I DARVINISAM. 53 
nemože opredieliti, gdje ima oscillatia prestati i u kojoj će formi 
oscillatia naći svoj kraj. Ah 
Kada se n. p. u voćnjaku ostavi sve ono drievlje, koje poraste 
kao samorast iz sjemena il korienja, onda će biti na ovih tako 
zvanih divljacih plodovah najrazličnije vrsti. Tu će biti krušakah, 
jabukah, šljivah itd. svojim materam vrlo nesličnih; nekoje voće bit 
će žuhko, kiselo il trpko, nekoje vodeno, nekoje oslastno, nekoje 
mirisno, nekoje sasvim novo u characterih svojih posve različno od 
onih, koje posjeduju stare, cultivirane voćke. 
Ko što je već obće poznato, pomolozi proizvadjaju umjetnim plo- 
djenjem neprestano nove vrsti, pak ove vrsti nove radjaju se oscil- 
latiom takovom, koja prelazi iz svojih prijašnjih granicah na ona- 
kove forme, koje nitko niti slutiti nemože, još manje da im propiše 
zakone; — nu da se voće drži u granicah svoga charactera, raz- 
plodjuje se samo ciepljenjem, oculiranjem, copuliranjem itd., nikada 
pako sijanjem, jer bi se odmah — ko što izkustvo uči svakoga 
vrtljara — prevrglo, pogoršalo i odtudjilo od matere svoje. 
Očevidno je dakle, kad bi stalnost vrstih bila sveobći zakon, da 
ovakova opreznost nebi potrebna bila, već bi se svaki pomolog 
služio načinom prostim u pomnožavanju i razplodjenju vočarskih 
vrstih; sijao bi il sadio mladice, što bi svakako jednostavnije bilo 
nego complicirani težji način, koji se sada rabi. Što ruka ljudska 
umjetno radi u proizvadjanju voćakah, to velikom stranom biva 
takodjer u naravskom stanju: biline i životinje miešaju se i križaju, 
te se uslied toga promjenjuju iz jedne strane; — nu uzdržavaju 
takodjer iz druge strane čisto pleme svoje, kad se mogu ploditi u 
shodnih okolnostih tako, da im pleme ostane nepromienjeno. Vidi 
opazku I. 
Kod plodjenja prirodninah znatno mjesto zauzimlje nasljedstvo 
(Vererbung) t. j. prenašanje svojstvah i characterah od roditelja na 
potomstvo. Izkustvo nas uči, da to redovito nebiva, a kad nebiva, 
onda ta okolnost svjedoči, da potomci nisu vazda slični roditeljem 
svojim, da su se dakle promienili. 
Medju mnogimi definitiami vrsti — jedna od manje sretnih — 
jeste i ta, da se vrst sastoji od individuah, koja su rodjena od 
sličnih si roditeljah i koja ostaju slična roditeljem svojim. Criterium 
ove definicije vrstovne neima u obće valjanosti, a za dokaz stalnosti 
vrstovne služi još manje, jer je poznato, da i medjusobno slični 
roditelji mogu imati potomke posve različne. 
Scienim u obće, da u svakom biću organičkom leži potentialna 
