54 LJ. VUKOTINOVIĆ, 
snaga razvojna, koja se može latentnom nazvati, t. j. koja leži 
prividno mrtva, i samo onda se podpuno pojavi kad nanj uplivaju 
shodne okolnosti, bud izvanjske posredno, bud unutarnje nepo- 
sredno, 
Netreba medjutim ob ovom predmetu dalje govoriti ovdje, jer će 
bit i drugdje u tečaju ove razprave prilike o tome koju povesti, 
i jer je polag novijih nazorah i onako mnogostrano priznano, da 
vrst nesamo da nije u svojih characterih stalna, već upravo da 
realno niti nepostoji. Medjutim kad se niti vrst, dakle niti stalnost 
njezinih characterah nepriznaje, nesmije se podnipošto tvrditi iz 
druge strane, da je nestalnost characterah neograničena, t. j. da 
se ovi mogu mienjati bez svakoga zakona neizmjerno i bez kraja 
i konca, jer bi onda moralo sliediti, da je ciela priroda jedan chaos, 
jedna smjesa viekom mienjajućih se formah, koju nebi nitko mogo 
shvatiti, niti napokon u njoj obastati, jer bi elementi neprestano u 
mienjanju vrteći se i jedan proti drugomu radeći otegotili razvoj 
svakomu organizmu, da, napokon uništili bi se u medjusobnoj borbi, 
— a to bi se absolutno protivilo prirodi, koja je zakonom osno- 
vana cjelina i u kojoj vidimo, da stvara i pretvara plodine svoje u 
najvećem redu i suglasju. 
Znamo n. p. da iz ruže nemože porasti grozd, niti iz ovce konj 
ili ptica, — nego se individua razvijaju i plode unutar svojih ple- 
menskih i rodovnih characterah, kako to uži il daljni rodoslovni sa- 
vezi sa sobom donose. 
Zakon ovaj temelji se na prvobitnih počelih, s kojimi priroda 
razpolaže po divnoj svojoj glavnoj nami svakako  nedokučivoj 
osnovi. Vidi opazku II. 
Ima nauke, koja drži, da je svaka vrst postala pretvorbom iz 
druge, t. j. postupnom polagackom promjenom typa, summatiom 
najsitnijih variatiah. 
Nauka ova poznata je pod imenom , Transmutationslehre“. Vidi 
opazku II. 
Obično se tvrdi, i mi se na to možemo osloniti na temelju doka- 
zah, koje nam plaeontologia pruža, da su se najme tečajem vjeko- 
vah životni oblici ne samo pomnožili, nego podpunije takodjer razvili 
i savršili. Vidimo u prastarih geologijskih formatijah životinjske i 
bilinske type sa organizatiom nižom, — u srednjih periodah nala- 
zimo vstanke stvorovah savršenijih — a počam od epoche tertiarne 
vidimo u miocinu, pliociinu i neogenu sve više i više organismah 
sada živućim naličnih. 
