PRIRODOSLOVNE THEORIJE I DARVINISAM. 51 
stupne transmutacie. Nova forma kći je materine forme; nov indi- 
viduum, koji nije postao polaganom promjenom characterah, nego 
je postao sim iz sebe, razplodjuje se dalje u sebi naličnih individuih 
ili još savršenijih potomcih. Ima mnogo prirodoslovacah, koji se 
drže nauke ove. Tako n. p. Baumgirtner ,Die Lehre von der 
Keimmetamorphose; Natur und Gott. 1810. Die Urwelt der Schweiz. 
Otto Heer 1864. 
Theorija heterogenoga plodjenja — ko što rekoh — ima mnogo 
vjerojatnosti za sebe; nije težko pomisliti, jer se nimalo ne protivi 
prirodi, da se već u prvobitnih plodilih nebi mogla poroditi kakova 
razlika, kakovo udaljenje od glavnoga smjera, kakova quantitativna 
ili qualitativna promjena u stanicah; takova promjena dakako ne- 
može ostati bez posljedicah. Doista ima — kako znamo — hete- 
rogenoga plodjenja kod organizmah, koji posjeduju više vegetativnoga 
nego animalnoga života, u kojem slučaju heterogeno plodjenje nije 
vrstno poroditi nikakova strogo uzam nova individua, nego nekim 
načinom samo dieliti individnualnost svoju, i proizvesti druge variantne 
organisme. Nu plodjenje i ovdje svakako heterogeno biva po istih 
zakonih u bitnosti, samo ne u onom savršenstvu kao u drugih 
slučajih. 
Mnogi misle, da ondje, gdje individua raznospolna radjaju plod, 
da nemože biti govora o raznorodnu plodjenju i to zato, jer već 
plodonosna tobož stanica u sebi krije oštro označen i nepromjenljiv 
smjer na onaj typ, koji je udešen prema značaju roditeljah. 
Nu to se nemože dokazati, niti nejma razloga predmnievanju, da 
dispositia u stanici il jajetu mora biti nepromjenljiva, tim manje jer 
sbilja vidimo vrlo često, da se potomci odaljuju od roditeljah svo- 
Jih. Zato neima umjestnih razlogah proti tomu, da se u embryonu 
nebi mogla poroditi dispositia na variabilitet, koja se tada razvija 
konstantno u nove forme. 
Kaže se, da heterogeno plodjenje može tumačiti samo one slu: 
čaje, u kojih se rode potomci roditeljem svojim neslični, protiva 
tomu, da nemože tumačiti one slučaje, u kojih potomci ostaju ro- 
diteljem slični. Na taj prigovor se nemože reći ništa drugo po mom 
mnienju, nego da je istinit; smo ime ,heterogeno plodjenje“ to 
potvrdjuje dovoljno — nu ja držim, da oni naturphilosophi krivo 
imadu, koji heterogeno plodjenje proglasuju jedinim načinom, kojim 
priroda stvara individua svoja. 
Budući da ima slučajevah ito vrlo mnogo, u kojih potomci ostaju 
nalični, pače istovetni sa roditelji svojimi, to se mora dakako uz 
