PRIRODOSLOVNE THEORIJE I DARVINISAM. 59 
djusobno suglasje poremetilo, onda bi se elementi neprijateljski po- 
bijali; put pako neprijateljske borbe, nemože biti put individualne 
productije, kojoj je uspjeh osiguran, ako medju stvarajućimi silami 
postoji sklad, dosljedno i granice medjusobnomu djelovanju, koje 
se nemogu prekoračiti. 
Ja bi dakle tvrdio, da niti nauka o transmutatiji niti nauka o 
heterogenom plodjenju sama za se nedostaje u svrhu, da se njom tu- 
mače svi pojavi kod postanja novih individuah , jer ima slučajevah, na 
koje se nijedna od ovih theorijah sama nemože uporabiti. Ja držim, 
da se ove dvie theorije dadu u savez staviti, da jedna podupire 
drugu, bud istodobno, bud u raznih stadijah razvojnih života indi- 
vidualnoga. Postupna pretvorba typah, koja bi imala postati sitnimi 
variatijami, nemože se ni pomisliti, da postaje samo djelovanjem 
izvanjskih uplivah mechaničnih, ako transmutatiji nepripomaže unu- 
tarnje razpoloženje physioložko, t. j. ako se u embryonu nepojav 
smjer na promjenu; — iz druge pako strane heterogeno plodjenje 
nemože doći do razvoja, ako mu se protive uplivi izvanjski. Ove 
dakle dvie theorije svakako se nadopunjuju, niti jedna bez pripo- 
moći druge nemože djelovati. 
Ako se putem heterogenoga plodjenja porodi najedanput nov indi- 
viduum, roditeljem nejednak, onda o transmutatiji nemože biti go- 
vora, jer nauka transmutationalna kaže, da se promjene na indi- 
viduih dogadjaju sićušnimi variatijami characterah, što kod hetero- 
genoga plodjenja nebiva, jer se je novi individuum sa svojom 
razlikošću porodio najedanput, i gotovo već promienjen stupio u 
život; nu ako se ovaj novi individuum u daljem svom razplodu 
počme dieliti gdjekojom variatijom ma i malenom samo od cha- 
ractera roditeljah svojih, to se već u tom slučaju izkazuje upliv 
transmutatije, koja svojim načinom djeluje na preinaku formah, ko 
što heterogeno plodjenje djeluje opet svojim načinom. 
Jedan od najglavnijih pojavah, na kojih je uvjetovana razlikost 
individuah, jesu variatije; ako pobliže razmotrimo narav promjenah 
ili variatijah, možemo ih svesti na sliedeće. 
1. Ima variatiah, koje se pokazuju na boji (masti, farbi), na koži, 
itd. u obće na površini organismah ; zatim u struku, u jakosti, itd. a 
obće u tako zvanoj structuri i formi (obličju) organizmah ; promjene 
ovakove podvržene su najvećma uplivu izvanjskomu, pak čestoputa, 
kada se ovi promiene, mienjaju se i ovakve variatije ili se povrate 
opet u ono izvorno stanje, u kojem se nalažahu roditeljska individua. 
Nu ove variatije premda bi se ,površnimi“ mogle ozvati, ipak moraju 
