62 LJ. VUKOTINOVIĆ, 
prirodnimi silami, koje u sebi kriju razpoloženje na hybriditete, va- 
riatije, 1 polymorphisam; nu uz sve to još nije pošlo za rukom 
opaziti, da bi se koja nova forma razvijala sićušnom postupnom 
transmutatijom ; a kad je tomu tako, onda nam je zaključiti, da 
takove postupne minutiosne pretvorbe nije nikada niti bilo — ili 
da se sva priroda sada promienila. 
Medjutim iz ovih razmatranjah napokon sliedi, da se obadvie re- 
čene theorije dadu složiti pod pojam descendentije ili rodoslovja i u toj 
glavnoj ideji leži upravo najveća zasluga Darwinova, da je princip 
descendentije opet potaknuo na novo, makar da ga je u obće može 
biti odveće načinio ovisnim o transmutatiji. Uslied njegove nauke 
porodi se doduše velika borba u krugovih prirodoslovnih, proti 
njegovoj nauci naperena, nu ova borba može samo stvar većma 
razjasniti, i nekoje krive nazore Darwinove izravnati, valjanost 
ipak njegovih glavnih načelah nemože srušiti nikada. 
Spomenuvši descendentiju napomenut mi je jošte, da i glede toga, 
jesu li se najme organismi prvobitno razvili iz jedne prabitne ko- 
rjenike ili iz više njih, ima različnih nazorah. Neću u tom obziru 
od svoje strane reći više, nego: da se dokazati nemože niti jedno 
niti drugo. 
Nekoji naturphilosophi tvrde, da prva korjenika bijaše mono- 
phyletička, drugi opet vele, da je polyphyletička. Darwin mnije, 
da je moglo takovih prvobitnih korjenika biti osam do deset; nu 
budući da za takove predmnjeve nejma nikakovih sigurnih podatakah, 
moglo bi se istim pravom na mjesto 8 ili 10 uzeti 20, 30 ili 100; 
držim dakle, da je najbolje odustati od razpravljanja tako bezu- 
spješnih pitanjah i descedenztheoriu ograničiti na onu u stanovitu 
smjeru djelujuću snagu razvojnu, kojom su se organismi razvijali 
od vajkada, i kojom se razvijaju i plode jošte i sada. 
Prije nego završim poglavje ovo, u kojem sam razpravljao na 
kratko dvie glavne theorije, protežuće se na postanje i plodjenje 
novih formah, navest ću još jedan dosti znamenit razlog, koji služi 
pristašem nauke transmutationalne za dokaz. 
Dokazi su uzeti iz palaeontologije. Imade u starijih naslagah 
životinjskih okamenjenih ostanakah , kojim su čudnovati oblici; oblici 
ovi sadržuju u sebi početak i osnovu organismah, koji se razviše 
i savršiše u sličnih nu ne istovetnih formah. 
Ima n. p. u Českoj u silurnih skriljevih trilobit ,Sao hirsuta“ 
koji je u prvih početcih sasvim različit od onih individuah, koji su 
se kašnje razvili iz njega. Labyrinthodon je pravi prototyp svih 
