12 LJ. VUKOTINOVIĆ, 
Darwin osniva nauku svoju o postanju vrstih na transmutatiju, 
nu on ju tumači i razlaže tako, kako je dosad nije nitko tumačio, 
Njegova nauka uvela je svakako epochu novu u prirodoslovje i 
posredno takodjer u prirodopis, jer je odkrila takovih istinah, koje 
će bez dvojbe ostati mjerodavnimi. 
Prigovara mu se, da je za obrazloženje i tumačenje svoje theo- 
rije upotriebio mechaničko-materialistična sredstva; da je zanemario 
unutarnji zakon razvojni, koji s4m da ima biti glavnim i jedino 
pravovaljanim principom; Darwinova tumačenja i Darwinovi razlozi, 
veli se, da su pripomoćna i podredjena sredstva. 
Ovaj prigovor, čini mi se, da nije absolutno umjestan, jer _me- 
chaničko-materialistična sredstva, koja Darwin tobož pozivlje na 
pomoć tumačenju svoje theorije, svakako moraju biti u suglasju i 
savezu s onom snagom, kojoj ih pozivlje na pomoć, jer bi inače 
ostala bezuspješna. 
Da vidimo, koja su ta sredstva. 
Jedan od glavnih principah Darwinovih je: Seleetia ili naravski 
izbor. Princip ovaj, koji je Darwin ustanovio, utemeljen je na na- 
zoru, da se občenito individua srodna odabiru za razplod, da se 
jačim i savršenijim individuom daje prvenstvo, i da se tada cha- 
racteri prenašaju na potomke, pak da se summatijom najsitnijih 
postupnih variatijah mogu mienjati characteri, t. j. da mogu postati 
nova individua, ako tomu pristanu povoljne okolnosti izvanjske. 
Kao što već gori bijaše napomenuto, transmutatija summatijom 
najsitnijih postupnih variatijah mora se svakako smatrati sa nekim 
ograničenjem, nit se nemože dopustiti, da se ima jedinim držati 
principom u selectiji; nu ako i nije umjestno prihvatiti potonju 
stranu Darwinove izreke — najme summatiju najsitnijih postupnih 
variatijah, to se ipak sam princip selectije nemože niekati, jer kad 
bi se glavni taj princip nijekao, onda nebi niti granicah bilo, koje 
nebi individua mogla prekoračiti u svom razplodu, nebi bilo ozna- 
čena smjera u razvoju organismah, variatije bi se množile bez za- 
kona brojem bezkrajnim; glavna osnova ona, koju opažamo u pri- 
rodi svigdje i u svemu, bila bi poremećena. Da to nebiva, uči nas 
izkustvo; — nebiva pako upravo zato, jer se u prirodi suglasje i 
red uzdržava principom naravskoga izbora. 
Drugo načelo, koje Darwin navadja u svojoj nauci, jest: borba 
za obstanak (der Kampf um's Dasein). 
Da nebi Darwin bio ništa drugo činio, nego samo taj princip 
