16 LJ. VUKOTINOVIĆ, 
tvornih, da svako shvaćanje čovječansko sustati mora. Nu budući, 
da se principu transmutatije imade pripisati samo relativna valjanost ; 
budući da Darwin sam priznaje, da je iz početka transmutatiji 
pripisao odviše raztegnut upliv, i da nije odmah dosti uvažio zna- 
menitost i posljedice modificatijah onih, koje se radjaju spontanim 
ili samosvojnim variabilitetom, — onda prigovor protivnički mnogo 
gubi od vriednosti svoje. | 
Kad je dakle Darwin priznao, da ima spontanoga variabiliteta 
t. j. variabiliteta, koji se pojavljuje samosvojno bez uplivah mecha- 
ničko-materialističnih izvana djelujućih, onda je s4m kašnje raz- 
tumačio sasvim jasno, kako sudi o variabilitetu. 
Po tome indi variabilitet nije neograničen, nego djeluje u gra- 
nicah, koje leže u samoj razvojnoj snagi individuah iz jedne strane, 
iz druge pako u onih zaprekah, koje dolazeć izvana označuju one 
medje, kojih se razvoj držati mora; a tim načinom variabilitet 
ostaje svakako znamenit factor u principu Darwinove selectije. 
Još jedno sredstvo pripomoćno navadja Darwin u borbi za ob- 
stanak, i to je: nasljedstvo (Vererbung) t. j. prenašanje svojstvah 
na potomke. 
Protivnici Darwinovi spočituju mu i ovdje, da princip ovaj drži 
mechaničko-materialističnim, dočim se nasljedstvo nemože nipošto 
tumačiti kao upliv mechaničkih sredstvah, nego se ima držati za 
resultat zakona unutarnje razvojnosti, jer se samo tim načinom 
može pomisliti realno prenašanje svojstvah od roditelja na potomke. 
Što u obće mislim ob izvanjskih uplivih mechaničko-materiali- 
stičnih, to sam već razložio, neću dakle opetovati; što se medju- 
tim samoga principa tiče, i Darwin priznaje, da je nasljedstvo takav 
pojav, koji je jošte nejasan, capriciosan. Čovjek bi sudio, da rodi- 
telji redovito prenašaju svojstva na potomke, — nu kako i kada 
to biva, i kada nebiva i zašto nebiva, nemože se točno naznačiti, 
jer se niti zakoni, kojih se drži nasljedstvo, za sada jošte nedadu 
razabrati. 
Nasljedstvo je svakako nejasno i capriciosno, kako Darwin veli, 
jer vidimo, da potomci često nasliede svojstva od  roditeljah 
svojih kadšto podpuno, kadšto dielomice, a kadšto u ničem ; svoj- 
stva roditeljah izčeznu sasvim, dok se opet pojave na udaljenu 
koljenu. Nasljedstvo je dakle nesigurno, i to tim nesigurnije, čim 
se tiče organismah iz višjih razredah. 
O principu nasljedstva medjutime mislim, da se samo onda može 
nazvati samostalnim factorom, kada prenašanje svojstvah biva 
