80 LJ. VUKOTINOVIĆ, 
udaljivanje od izvorne forme, onda nije jasno, zašto da t& okolnost 
smeta, zašto da se š njom pobije valjanost Darwinove theorije ? 
Ako postoji već minimalno koristno razpoloženje na izvedenje pro- 
mjene ili na podporu u borbi za obstanak, tada se može ono po- 
visiti i time osigurati pobjeda u borbi; niti nemože biti opravdan 
zahtjev, da se borba svrši najedanput, već se može polučiti i putem 
polaganim, postupnim dugotrajnim. 
Hartmann pobija ovim uvjetom Darwinovu transmutatiju, jer se 
nemože pomisliti, da bi individua u stanju svojih postupnih i naj- 
sitnijih varatijah kadra bila obstati u borbi, — ali Darwin je ka- 
snije priznao i razvojni zakon unutarnji, promienio je dakle prvo- 
bitne nazore svoje o tran-mutatiji, prigovor dakle ovaj nije opravdan. 
Osim toga, izrazi ,geeignete  Richtung“ spominju na ,Varia- 
tionstendenz i dispositiu“ o kojih rieč bijaše već u prvom uvjetu; 
pojmovi pako izrazah ovih prilično smjeraju na istovietne misli. 
Uvjet treći glasi: ,Die dritte Bedingung ist das Vorhanden sein 
eines solchen Verhiltnisses zwischen der Zahl der Individuen und 
der Reichlichkeit und Zuginglichkeit der Lebensbedingungen, um 
die sie activ oder passiv concurriren, dass wirklich eine namhafte 
Auslese stattfindet, und nicht etwa alle oder der allergrosste Theil 
der Individuen zu leben haben“. | 
Uvjet ovaj neproteže se na ino, nego na obćenite one okolnosti 
i preduvjete, u kojih će selectija i borba za obstanak postati mo- 
gućom; najme, da bude dovoljan broj individuah, koja se bore za 
obstanak, i da bude takovih okolnostih i uvjetah, u kojih i za koje 
se mogu boriti ili activno ili passivno, te da ove okolnosti i uvjeti 
tako budu udešeni, kako da nebude pobjeda osigurana svim indi- 
viduom ili većoj strani. Meni se čini, da je to samo po sebi jasno; 
jer kad nebi bilo dovoljna broja individuah, kad nebi bilo šhodnih 
okolnostih, niti mogućnosti, da stanoviti broj individuah u borbi 
podlegne, tada nebi ni mjesta bilo ikakovoj selectiji niti borbi. 
Uvjet ovaj tiče se preduvjetah, koji su za selectiju i borbu za ob: 
stanak potrebni. Darwin, koji je ustanovio princip ovaj, i koji nas 
je upozorio na zakon ovaj, kojega se priroda drži nije mogao niti 
niekati one uvjete, na koje se zakon ovaj oslanja; ako ga nije 
svigdje i u svemu formulirao onako, kako si Hartmann predstavlja, 
to valjanost Darwinove nauke niti najmanje nemienja. 
Kad se već znade, da sbilja postoji u prirodi borba za obstanak, 
i kad su resultati selectije i borbe po uspjesih svojih con»tatovani, 
onda treći uvjet Hartmannov nejma dokazne moči ni pro ni contra; 
