PRIRODOSLOVNE THEORIJE I DARVINISAM. 83 
Aufgabe hat, Transmutationsprocesse von einiger_Liinge selbst- 
stindig durchzufilhren, sondern dass sie nur einen Hilfsmechanis- 
mus, einen technishen Behelf zur Unterstiitzung der aus dem 
gesetzmiissigen inneren Gestaltungstriebe entspringenden Processe 
reprisentirt, dann bleibt ihre Bedeutung im Haushalt der Natur 
trotzdem sehr gross.“ 
Vidimo sada, kako Hartmann tvrdi, da princip Darwinove selec- 
tije oslonjen na njegovu nauku o transmutatiji, budući šest uvjetah 
njegovih nemože izpuniti, ostaje jednak ništici; nu ako se uzme, 
da naravskomu izboruili selectiji nije zadaća izvadjati transmutatije, 
nego da je selectija samo pripomoćno sredstvo i podpora zakona 
unutarnje razvojnosti, onda je selectija svakako od velike važnosti. 
Važnost dakle selectije Hartmann priznaje, samo zahtieva, da 
bude š njom u suglasju unutarnji sakon razvojnosti. 
Darwinu se krivica nanaša, ako mu se vazda predbacuje njegova 
nauka o transmutatiji, — koja sama po sebi, priznat se mora, — 
neodgovara svigdje i u svemu prirodi; ali je Darwin kašnje tumačio 
svoje mnienje na bolje; nisu niti on, niti njegovi noviji pristaše 
tvrdili, da mechanričko-materialistični uplivi mogu sami djelovati na 
razvoj organismah, ako im nedodje na susret unutarnja snaga raz- 
vojna, jer se sbilja uspjeh budi kakove goder transmutatije ili 
heterogenoga plodjenja može pomisliti samo onda, ako se medju- 
sobno podupiru izvanjske okolnosti i unutarnja snaga razvojna, 
t. )- ako se snaga životna probudjena unutarnjim zakonom razvoj- 
nosti organičke spoji suglasno sa mechaničko - materijalističnimi 
uplivi, koji se pojavljuju u okolnostih izvanjskih, u protivnom  slu- 
čaju bi uplivi izvanjski naišli na odpor passivni il activni, koji bi 
životnu snagu već u početku ugasio; nit bi moguć bio naravski 
izbor, niti borba zanj, a nit bi sliedio kakav razplod. Hartmann 
je valjda u velikoj strogosti i revnosti podmetnuo Darwinu nazore, 
kojih se niti meštar sam nedrži niti sljedbenici njegovi. 
Prirodoslovci ili Naturphilosophi Hartmannovih nazorah drže 
unutarnji zakon razvojnosti organičke glavnim načelom, kojim oni 
tumače postanje vrstih (individuah), Darwinovu nauku pako i na- 
čela, koja u njoj razlaže, smatraju samo za pripomočna sredstva. 
Razlika leži u tome, da mudroslovci ovi idealima ponešeni traže 
prvobitnu moć u snazi unutarnje razvojnosti i pod njom subsum- 
miraju sve ono, što inim načinom nisu kadri protumačiti, nego 
izrekom, koju nitko nemože pobliže definirati. 
U nutarnja snaga razvojna: je ona sakrita sila, koja probudjuje 
* 
