PRIRODOSLOVNE THEORIJE I DARVINISAM. 8D 
— bilo to nekojom vršću transmuiatije, hilo heterogenim plodi e- 
njem, nu svakako u skladu sa dispositijom unutarnjom dotičnih 
organismah. Tim načinom dakle nije neopravdano, ako se rekne, 
da ima sada mnogo savršenih i visoko razvitih organismah, kojim 
su nekoč prvi zametci ležali sakriti u mnogo nesavršenijih oblicih. 
Vidi opazku V. 
Darwinova nauka je puna mor4la; niti se on ne podiže dalje, 
nego što dokazanjem svojim može doseći. Neumoran iztražitelj 
prirode negovori ino, nego što je izkusio, a što nemože tumačiti, 
to neće nadopuniti nikakovom phantasijom. 
Po principu njegove descendenz-theorije nemože se dokazati, da 
je moguća transmutatija medju individui, kojim nije sustav orga- 
nički u rodoslovnu savezu. Imade characterah, koji se mogu nači 
oni isti na različnih organismih, nu zato ipak u glavnoj osnovi 
leži podpuna razlika, niti ovakovi različni organismi mogu ikada 
doći u takav odnošaj, da bi se nanj mogo uporabiti princip trans- 
mutatije. Nenaravske transmutatije nemogu bivati, jer medju hete- 
rogenini individui nejma rodoslovna saveza. 
Nastojao sam na kratko dokazati, da oni prigovori, koje pro- 
tivnici navode proti Darwinovoj selectiji i borbi za obstanak, premda 
su vješto i zamamno sastavljeni, neimaju ipak dovoljne moči, da 
poruše istinu Darwinizma; — preostaje jošte spomenuti auxiliarna 
načela, kojimi podkrepljuje Darwin theoriju svoju. 
U prvom redu stoji: upliv izvanjskih okolnostih na organisme. 
Načelo ovo nije sasvim izvorno, jer je već odprije po St. Hilairu 
ustanovljeno, samo s razlikom, da mu je St. Hilaire tako daleko 
raztegnuo granice, da je uplivu jedino izvanjskih okolnostih pri- 
pisao svaku transmutatiju; on se nije ustručavao tvrditi, da se je 
mogao reptil pretvoriti u pticu, kad se je najme u zraku umalila 
ugljična kiselina. Smiona ovakova tvrdnja postala je dan danas 
posve neosnovanom, nit treba o njoj govoriti. 
Protivnici Darwinovi priznavaju, da je upliv izvanjskih okol- 
nostih znamenit, nu vele, da se taj upliv proteže samo na samo- 
stalna već živuća individua, da je dakle različan od onih promje- 
nah, koje se pojavljuju na individuih prigodom njihovoga poroda. 
Nadalje da uztrajnost promjenah tim povodom nastavših zavisi o 
trajnosti uplivah, pak da se promjene ovakove nemogu prenositi 
na potomke, ako ne postoje i nadalje one iste okolnosti. 
