PRIRODOSLOVNE THEORIJE I DARVINISAM. 81 
dividua bila poput bezsvjestnih mechanismah, koji se samo okreću 
natjerani izvanjskimi uplivi mechaničkimi, ka što se n. p. mlin 
kreće silom vode, ili ura navojom. 
Ob individuih, kojim su umne sile savršenije, svakako moramo 
predmnievati, da nutarnji uplivi nadmašuju physičke organe, ob 
onih nadalje koja misle, i koja mislju obuhvaćaju stanovite namjere 
i svrhe, nemože se ni posumnjati, da nebi unutarnje razpoloženje 
bilo mjerodavno. 
Čovjek, koji posjeduje sva svojstva, za da može prosuditi korist 
porabe il neporabe svojih physičkih i duševnih organah, često ih 
neporabom zapušta; neporaba ovakova oslabljuje organisam, te se 
ovo oslabljenje prenaša na potomstvo. To se ima pripisati bez 
dvojbe uplivu izvanjskih okolnostih, naime: zloj navadi, družtvenim 
odnošajem, neshodnu odhranjenju, oskudici itd. Darwinovi dakle 
nazori nisu posve neopravdani, jer imade mnogo takovih sgodah, 
u kojih su okolnosti izvanjske jače nego nagon instinktah. 
U ostalom — ob ovom predmetu za organologiju kao što i 
metaphysicu jednako važnu moglo bi se mnogo pisati, budući 
medjutim da i drugi prirodoslovci primaju taj auxiliarni princip za 
tumačenje svojih hypothesah, netreba napomenuti ino, nego da ga 
je Darwin, uvrstiv ga u svoju nauku, tumačio sa svoga gledišta, 
možebiti inako, nego to učiniše nekoji drugi, — što u bitnosti 
ništa nemienja. 
Treće sredstvo auxiliarno je: spolni izbor u plodjenju (geschlecht- 
liche Zuchtwahl). 
Bpolni izbor stoji u savezu sa naravskim izborom; pojmovi su 
parallelni. Glavna dva factora djeluju kod obijuh, naime: variabi- 
litet i nasljedstvo, a treći tomu dolazi: natjecanje u izboru. Razlika 
medju naravskim izborom i spolnim izborom je, da naravski izbor 
biva za uzdržavanje individualnoga života, a spolni izbor biva u 
svrhu razploda; jedan princip nemože obastati bez drugoga, jer prvi 
nastoji oko uzdržanja individualnosti, a drugi oko pomnožanja. 
Obično se predbacuje Darwinu, da on predpolaže neke apparate 
mechaničke izvana djelujuće, koji djelatnost svoju tobož izražuju 
samo slučajno. Što se ima držati o slučaju, to sam već gori napo- 
menuo; kad se medjutim govori o slučajnih variatijah, onda neima 
razloga proti tomu, da slučaj nebi mogao djelovati tako dobro kod 
unutarnje snage razvojne, kao što može i kod izvanjskih okolnostih, 
jer je u obće svaka varjatija unapried glede svoga smjera neopre- 
dieljiva i neprevidljiva, dolazila ona iznutra ili izvana. 
