PRIRODOSLOVNE THEORIJE I DARVINISAM. 89 
unutarnje razvojnosti, koji naturphilosophi u najnovije doba po- 
stavljaju na čelo naravoslovnih theorijah. 
Darwin je zakonom correlatije ograničio znatno uplive svoje 
mechaničko-materialistične, te im je podielio smisao, da unutarnja 
organička razvojnost ima vazda priteći u pomoć uplivom izvanjskim. 
Kroz to je svakako oteo protivnikom svojim najznatnije oružje, 
kojim su ga htjeli pobijati. 
Darwin veli, da je correlatia characterah za typ vrstih ili individuah 
potrebna da i mjerodavna; da svaka znatnija promjena individuah 
stoji u savezu sa zakonom correlatije, da se dakle bez correlatije 
postanje novih individuah niti nemože pomisliti. 
Protivnici Darwinovi ipak kažu, da je on zakon correlatije spo- 
menuo na zadnjem mjestu, najme onda, kada je uvidio, da svoje 
na mechaničko - materialistične uplive oslonjene principe nemože 
obraniti; da je napokon, uvidiv neshodnost svoje nauke, pobjegao 
pod zaštitu ovoga glavnoga načela, te da je time htio spasiti svoj 
poraz, svakako iz positije svoje iztisnut i na svih točkah potučen. 
Neću se upuštati u to, jeli i koliko vriednosti imadu prigovori 
takovi. Meni se čini, da se u stvari samoj ništa ne mienja; Darwin 
je razložio theoriju svoju redom, kako mu se svidjaše najshodnijim ; 
napokon je naveo i zakon correlatije, zakon, koji i protivnici 
njegovi priznavaju. 
Da se princip correlatije navadja na zadnjem mjestu, a ne na 
prvom ili drugom, to sa valjanošću samoga principa nestoji u savezu. 
Darwin i njegova nauka se neudaljuje nigdje i nikada od real- 
nosti, već on kao izvrstan i učen zoolog i u obće kao misaon, 
razborit i praktičan prirodopisac nastoji na temelju bogatoga iz- 
kustva svoga te na temelju učinakah tumačiti pojave prirodne; put 
kojim je udario, pravim se mora označiti, jer smjera onamo, da 
razloži djelovanje prirodnih silah sredstvom uplivah mechaničko: 
materialističnih uz pripomoć unutarnje razvojnosti organičke; tim 
načinom podielio je podpuno pravo suglasju silah elementarnih t. j. 
onomu savezu, koji postoji medju unutarnjom snagom razvojnom 
i medju izvanjskim uplivom. | 
Imade mnogo prirodoslovacah ili naturphilosophah, koji se s pri- 
rodom nebave inače, nego ju motre samo na veliko, kojim su po- 
jedine struke prirodopisa nepoznate, oni budu čestoputa poletom 
svojih abstractnih umovanjah ponešeni tako, da svaki savez sa 
stvarnošću prekidaju; naravski, da ovakove speculatije praktičan 
prirodopisac nemože primiti nego cum reserva. 
