s0G-r7 LJ. VUKOTINOVIĆ, 
bora; vidit ćemo gotovo cielu caricaturu, nigdje niti traga ikojemu 
svojstvu, koje bi moglo biti predmetom izvrstnije selectije, Još manje 
kakovih koristnih resultatah ; iz pokvarenosti dakle se nemogaše nipo- 
što šta savršenija roditi. Obratno čini se, da se je majmun sam izrodio, 
te on samo životari i bori se za svoj obstanak, nu bez uspjeha, jer 
mu ne predstoji ino, nego propast; i to uprav zato, jer_neposlje- 
duje niti jedno valjano niti koristno svojstvo, koje bi mu kadro bilo 
osigurati obstanak, napredak i oplemenjenje za dalnju budućnost. 
Bam dakle izkvaren, nije mogao biti otac savršenijim organismom. 
Da je medjutim neki red postojao u razvitku organismah, to je 
bjelodano; u onih stadijah zemlje naše, kada su ogromni prvi 
sisavci počeli živiti, nije jamačno čovjek mogo naći mjesta na 
svietu, jer bi borba za obstanak bila vrlo nejednaka; — nu čim 
se broj umali prvih orijašah ovih, niknuo je čovjek u vrlo primi- 
tivnoj ne toliko physičkoj koliko u moralnoj formi, tiesan u poj- 
movih, nesiguran u jeziku, nu svakako tielom i umom takovim 
nadaren, da je mogo boriti se uspješno sa tolikimi i tako jakimi 
neprijatelji. Iz ovih svojstvah dobrih, kojimi bijaše čovjek obskrb- 
ljen već u primitivnosti i relativnoj nesavršenosti svojoj, mogaše 
se on selectijom u svojih granicah oplemeniti ; to se laglje može 
dopustiti, jer se može posve naravskim načinom takodjer umjestnije 
shvaćati, nego da se je nekim čudom pretvorio iz majmuna, koji 
nejma ništa u sebi, što bi se moglo usavršiti. 
Nu iz druge strane se može dopustiti i to, da se je čovjek raz-, 
vio parallelno uz majmuna, t. j. onda kada je tvorba doniela u 
život savršeniji organisam od inih sisavacah, organisam najme 
temeljni za stvorove. Homo i Pithecus, da se je onda čovječji 
organisam pojavio, te se je usavršio shodno dispositiji unj polože- 
noj, majmun pako da je pošao smjerom nižim; niti nije dotjerao 
dalje, nego donle, gdje ga vidimo dan danas. Glavna dakle ova 
osnova organična, koju smatramo za najviši stepen svieta orga- 
ničkoga, bude u organismu majmuna qualitativno i quantitativno 
reproducirana, nu na toliko promienjena, da u izražaju svih svojih 
tjelesnih i umnih functijah zauzimlje duboko izpod čovjeka mjesto. 
Ako se držimo tumačenja srodnostih anatomičnih, onda se neda 
niti analogija tajiti medju glavnim organičnim ustrojem tiela čovje- 
čanskoga sa drugimi sisavci; moglo bi se istim pravom tvrditi, da 
je čovjek postao iz konja ili ma iz koje goder analogne životinje, 
jer ako se princip transmutatije raztegne tako daleko, onda je 
i svaka transmutatija moguća. Kako se medjutim transmutatija ima 
tumačiti u pravom smislu, to je razloženo na drugom mjestu. 
Nu uzmimo sada napokon još jedno svojstvo, koje toli eminentno 
dieli čovjeka od svih inih individuah animalnoga carstva, najme 
um čovjeka, onda nam je uviditi, da medju majmunom i čovjekom 
ne samo da ne postoji nikakova naličnost nego upravo najoštriji con- 
trast. U čovjeku je duh, um, pamet, volja, jezik, koji 1 izgovara ono, što 
um dosljedno sastavlja; glava osovljena, znak jakosti i duševne neza- 
visnosti, znak prvenstva i gospodstva na svietu: — u majmunu su 
