102 LJ. VUKOTINOVIO, 
doprieti; — tako n. p. boja (mast, farba) nekojim prirodoslovcem 
služi osobito važnim predmetom raznih razmišljanjah. 
Zivotinje posjeduju u obće takovu spoljašnost, koja ih malo il 
posvema neluči od obitalištah njihovih, i to iz uzroka, da se tim 
laglje sakrivati i štititi uzmognu proti neprijateljem, ili pako da 
nevidjene mogu tim laglje napadati slabija druga individua, kojimi 
se služe za hranu svoju. Lav je pieščasto:- smedjaste boje, pak 
se niti nemože opaziti, kada prignut leži u pustari. Ris i mnoge 
druge životinje mačjega plemena sa svojimi prem škurimi ljagami 
po hrbtištu sjede il leže na drveću, medju svržjem tako sgureni, 
da ih je težko opaziti; šljuka i jarebica sa svojim smedjim perjem 
šeće se po zemlji medju suhim lišćem, nije ju niti najoštrijim okom 
moći zagledati; zelene žabice malene regeću na drveću medju lišćem 
sakrite, bez da ih je moči vidjeti; ako osim mnogih drugih primjerah 
uzmemo zareznike, naći ćemo najjasnije dokaze za to, koliku za- 
štitu boje pružaju životinjicam ovim. Ima ih osobito u južnih 
stranah svieta tolika množina, koja živu na drvećoj kori, a nedadu 
se nikako opaziti, dok se ne miču. Naša obična cicindella campestris 
živi na travnatih obalah, a C. maritima na mokrom piesku, prvija 
je zelena a potonja pieščasto -smedje i tučne boje tako, da ju je 
čovjeku samo težko smotriti. Mnogi riljevci (Riisselkifer) odmah se 
saviju i poput krugljice smotani spuste se na zemlju i ondje odu 
sasvim kao da izčeznu. 
Znamenito je razdieljenje bojah krilnih kod leptirah noćnih i 
dnevnih. Leptiri dnevni imadu vazda liepih i sjajnih bojah na 
gornjoj strani krilah, dočim je dolnja strana jednomanjasta i često 
sasma tamna. Noćnim leptirom pako bojadisana su samo stražnja 
krilca, gornja su jednomanjasta i većom stranom tamna, te po- 
krivaju stražnja krila, kad insect počiva. Ova uredba štiti leptire, 
jer leptiri dnevni, kad sjede, krila vazda u vis drže, te tako sjajnost 
bć6jah sakrivaju. Noćni leptiri uslied tmastih svojih krilah ostaju 
vazda oku neopazivi. 
U toplih i vrućih stranah zemlje naše ima vrlo malo bielih živo- 
tinjah na prostu živućih. Nema nijedne biele ptice na kopnu živuće 
niti nijednoga četveronožca, — izuzam nekoliko vrsti na sjeveru 
ili u planini živućih — a ipak ne bi se moglo tvrditi, da im je 
priroda uzkratila mogućnost primiti biele boje, jer kad se umjetno 
goje i plode, biela se bdja pokazuje zajedno sa mnogimi drugimi. 
Ima bielih miševah, mačakah, konjah, pasah, rogate marve, peradi 
it. d., pak ove biele boje nisu samo prolazne nego ostaju stalne 
u razplodu. 
Ima medju životinjami na prostu živućimi takodjer bielih, — 
nu to su samo iznimke, te se nikad nepovrnu na stalnu pasminu 
bielu. Veli se u obće, da je priroda podielila organizmom svojim 
takovu spoljašnost, koja ih podpomaže i štiti u borbi za obstanak, 
ida bude uprav zato biela boja, kao tomu neshodna, izključena. 
Zato dakle nema kod nas nigdje bielih divljih zvierih — obratno 
ima ih na sjeveru — jer tamo n. p. bieloga medvjeda štiti snieg 
