Prieporod biskupije zagrebačke u All. vieku. 
Citao u sjednici filologičko-historičkoga razreda jugoslavenske akademije znanosti 
# umjetnosti dne 15. ožujka 1876. 
DOPISUJUĆI ČLAN IVAN TKALČIĆ. 
Sredinom prve polovine trinaestoga vieka pojavio se u biskupiji 
zagrebačkoj, nakon dugoga nerada i mrtvila, nov život, vanredno 
nastojanje o kulturnom razvitku i pregnuće za samostalnošću. Bu- 
duć pako da zanimiv ovaj pokret sačinjava već sam po sebi jednu 
cjelinu, toga radi ga i posebice ocienih, dočim o dobi, u kojoj se 
isti razvijao, razpraviti ću inom sgodom. 
Prije nego li o njem samom  progovorim, scienim da je od 
potrebe u nekoliko bar crtah nacrtati biskupiju i onaj jadan njezin 
položaj, u kojem ju isti zatekao. 
Oko g. 1095. utemeljio bijaše ugarski ii Ladislav biskupiju 
zagrebačku. Osnutak njezin, kojemu se premda podmeće nadzemalj - 
ski motiv, nebijaše ino, već nagrada onomu dielu naroda hrvatskoga 
medju Dravom i Gvozdom, što se svojevoljno odciepio od svoje 
priekogvozdanske braće, koja izborom domaćega sina Petra Sva- 
čića nadovezati htjede prekinuti red kraljevah hrvatskih, te uzprkos 
tomu pozvao na upražnjeni priestol u osobi Ladislavovoj lozu Ar- 
padovu ; da u njem se takodjer krila ina glavna al nenaglašena 
težnja, posavsku naime Hrvatsku sasvim oddvojiti od prekoplaninske, 
izbrisati u njoj sve uspomene na bivšu njezinu učiteljicu, hrvatsko- 
kninsku crkvu, a tako ju napokon nerazrješivo spojiti s Ugarskom. 
Izgubila se doduše zakladnica biskupije, ali ipak glavni 1 na ovu 
svrhu odnogeći se sadržaj krije se u listini nadbiskupa ostrogon- 
skoga Felicijana, pisanoj g. 1134., daklje četrdeset godinah na- 
kon njezinoga osnutka, u kojoj se ostentativno upravo naglasuje, 
da je utemeljenju ovomu povod bio samo skroz nadzemaljski ,da 
naime biskupska skrb povrati na put istine one, koje je bludnja 
nevjerstva odtudjila od štovanja boga“.! Ovaj motiv opetuju i sve 

! Vidi moja Mon. hist. epise. zagrab. I. p. 1. 
