128 IVAN TKALČIĆ, 
je umio s jedne strane sačuvati ugled i dostojanstvo krune prama 
podieljenoj plemstvu zlatnoj bulli (1222), a opet nepovriediti ni 
moći plemićke ni prava gradjanska, a s druge opet poravnati raz- 
dor medju kraljem i sinom mu Belom, vojvodom slavonskim, koj 
se upravo u to vrieme nalazio u zatočenju sa nekoliko nezadovolj- 
nikah u austrijskoga hercega Leopolda VIL, kojemu je ova razmi- 
rica vrlo poćudnom bila. 
Prema tomu prva i najpreča bijaše potreba izmiriti kralja sa 
sinom i tako prepriečiti štetonosni rat po Ugarsku, koj se već tim 
započeo bio, što je Andrija plieniti stao austrijske granice, a 
Leopold opet obližnje ugarske županije. Da se indi tomu pred- 
usretne, po savjetu svojih velikašah, a bez dvojbe i kancelara 
Stjepana, uteče se Andrija papi Honoriju III. i zamoli ga po svom 
poslaniku arcidijakonu sriemskom, koga bijaše u to ime odaslao u 
Rim, da visokim svojim ugledom zaustavi rat i povrati toli željeni mir. 
Poslanicami svojimi,' koje je pod konac mjeseca veljače 1224. 
upravio papa ne samo na kralja Andriju i vojvodu Belu, gdje im 
toplo preporučuje da se izmire, već ujedno i na českoga kralja i 
vojvodu austrijskoga, koje je nagovarao, da u tom posreduju, izpo- 
slova napokon, da je Andrija oprostio Beli, pozvao ga iz zatočenja 
i predao mu opet Hrvatsku i Dalmaciju. 
Usljed domaćih viestih* preuzeo je bio Bela upravu nekako već 
u svibnju (1224), pa ako se nevaramo, u to upravo vrieme, a 
možda i nješto kasnije, bijaše smrću Stjepana 1. stolica biskupije 
zagrebačke izpražnjena. Obim vladaocem bijaše mnogo do toga 
stalo, daju zasjede muž razborit, vješt i poduzetan, koj bi kadar 
bio biskupiju podignuti i urediti, a osobito bijaše još želja kraljeva, 
da tu čast poluči čovjek, koj bi uplivati mogao na mladoga voj- 
vodu i savjetovati ga, pa se toga radi obijuh vladalacah težnje 
susrele u kancelaru Stjepanu, koj se dragovoljno posveti ovoj 
težkoj no uzvišenoj zadači. 
Godine 1225. bijaše Stjepan ne samo imenovan za biskupa za- 
grebačkoga,* već posvećen i ustoljen;“ a buduć, da mu se nepo- 
sredni predšastnik zvao takodjer Stjepanom, to se on, jer ih inače u 
povorci biskupah zagrebačkih nebijaše više, koji bi slično ime nosili, 
1 Fejer. cod. dipl. III. 2. p. 434—439. 
2 Mon. hist. episc. zagrab. I. p. 92. XL. 
"/IbnlsT255; 
* Kukuljević. Jura regni I. p. 49. 
