132 IVAN TKALČIĆ, 
Jošte jedna nam je preostala listina, kojom sam vojvoda zasvje- 
dočava koliku harnost duguje biskupu Stjepanu, a to je ona, kada je 
g. 1226 poklonio bijaše crkvi zagrebačkoj posjed -Vertus u šimež- 
koj županiji, izuzevši ga sa svimi kmetovi izpod vlasti župana ši- 
mežkoga, pridodaje, da je to činio ,ad recompensacionem  servi- 
ciorum magistri Stephani, zagrabiensis episcopi, quam nobis fide- 
liter ubique exhibuit“.' 
Privrženost ova biskupova prema vojvodi nije doisto potekla iz 
nikakove podle sebičnosti, temelj bo njezin bijaše uzvišen i plemenit, 
on je znao dobro da svoj rad oko preporodjenja biskupije i za- 
početi i nastaviti može samo u suglasju sa svjetovnom vlasti, a naj- 
veće jamstvo tomu nalazio je u samoga vojvode. 
Na koliko se Stjepan prve godine svoga biskupovanja žrtvovao 
oko preustrojenja same biskupije, nije nam žalibože ništa poznato, 
pa napokon u jednoj godini niti je mogao što važna proizvesti, to 
bo cielo vrieme upotriebio je da joj prouči rane, s kojih je naza- 
dovala i spasonosan da pronadje im liek; ali druge već godine po- 
čima mu prvi javni rad. Poznato nam je, da je u parbi sa opatom 
av. martinskim odsudjen bio biskup zagrebački Stjepan 1. i kaptol 
s ogluhe na globu od šestdeset marakah srebra, toga radi naloži 
papa Honorij III. pismom svojim od 4. srpnja 1226 opatu belskomu 
i vertuskomu i arcidjakonu sv. Andrije u vesprimskoj biskupiji, da 
prićeraju biskupa zagrebačkoga i njegov kaptol na izplatu ovih 
šestdeset markah, i da ih pozovu na odrješiti sud na božićne svetce 
u Him, da dodju ili osobno ili da pošalju punomoćnike, koji bi tako- 
djer donesti morali sve spise, koji se odnose na ovo prieporno Ppi- 
tanje, da može tada sam papa pravovaljanu odsudu izreći,? 
Opomena papina nije tako neugodno zatekla biskupa Stjepana, 
koj se bijaše osvjedočio jur o mlitavom postupku i nehajstvu svoga 
predšastnika, nu mnogo ga je više zabrinula promjena glede same 
uprave hrvatske. Upravo sada, kada je nastupilo vrieme, gdje bi 
biskup najviše trebao pripomoći odvažnoga Bele, to je isti na poziv 
Andrijin morao se odreći vojvodske časti i poći na kraljevski dvor, 
dočim je upravu Hrvatske i Dalmacije preuzeo vojvodin brat Ko- 
loman, kralj rusinski. 
Promjena ova nastala je nekako koncem prve polovine g. 1220, 
jer na prvoga već kolovoza nalazimo vojvodu Kolomana u Splitu, 
1 Ibid. p. 56. XLIV. 
* Theiner Mon. Hung. p. 69. 
