PRIEPOROD BISKUPIJE ZAGREBAČKE U XIII. VIEKU. 153 
gdje u prisuću splitskoga nadbiskupa Guncela, te kninskoga biskupa 
Mikuše i Nikole skradinskoga, a banovah Valengina i Salamona, 
te županah: Dimitra, Ivana, Mihalja, Pavla, Vidoslava i bribirskoga 
kneza Grge Šubića poklanja trogirskoj crkvi posjed Drid, koj je 
njekoč, kao kraljevski feud, uživao trogirski župan Vučina i Petar 
Zahumljanin, a napokon Budislav, bratučed Šubićevi. 
Premda i u Kolomana bijaše mnogo volje i svojstva da nastavi 
rad, koj je započeo brat mu Bela, nu manjkalo mu njegove odvaž- 
nosti, on bo bijaše mnogo mirnije ćudi, toga radi i suvremenik, 
arcidjakon Toma, veli o njem, da bijaše ,pietate magis ae reli- 
gione praeditus, quam in administrandis publicis rebus intentus.“? 
Jedini dakle biskup Stjepan preostao bijaše u kojega je posav- 
ska Hrvatska polagala cielo svoje pouzdanje, i od kojega je izgledala, 
da ju bistrim i pronicavim svojim duhom digne i probudi iz du- 
ševnoga mrtvila, i da unapredi u njoj njezino moralno i materijalno 
blagostanje. 
Biskupu Stjepanu prva i najglavnija bijaše zadaća, da se oda- 
zove papinomu pozivu, jer to je zahtievala dobrobit ne samo kap- 
tola zagrebačkoga i ciele dioeceze, već i ciele zemlje; a osobito 
što je biskupa nukalo da se predstavi nasljedniku sv. Petra i za- 
traži u njega pomoć, bijaše, što se u jednoj česti biskupije, u dol- 
njoj naime Slavoniji, uvriežio crv, koj bi s vremenom podjesti bio 
kadar sve one spone, koje su ovaj diel vezale sa biskupijom za- 
grebačkom, a tim i sa Hrvatskom. 
U to doba pružala se jošte biskupija zagrebačka preko Save, 
Une i Vrbasa, a naročito podpadale su joj županije sanska, vr- 
baška i glaska, koja potonja dopirala je ća do rieke Usore, a sve 
ukupne bijahu diel arcidjakonata dubičkoga. U ove prediele doprla 
je vrlo rano iz susjedne Bosne kriva vjera bogomilska, da što više po 
čela se odavde unašati i preko Save u vukovsku i požežku žu- 
paniju. Rimska stolica nagovarala je često ugarskoga kralja An-' 
driju IL, da povede križarsku vojsku na krivovjerce, ali kada on 
domaćimi razmiricami oslabljen ovomu zahtjevu zadovoljiti nije mo- 
gao, izruči koločkomu nadbiskupu Bosnu, Soli Usoru, da ih on očisti 
od krivovierja. Ovo darovanje i u tu svrhu potvrdio je g. 1229, 
mjeseca svibnja i sam papa Honorij III.? 
! Izvor u sbirci listinah jug. akademije. Kukuljević Jura regni I. 
* Thomas arch. Hist. salonitana ce. 
5 Fejer. cod. dip. III. 2. p. 32. Theiner. 1. 6. p. 55. CXVIII. 
