144 IVAN TKALČIO, 
nužden bio nagoditi se 1232. sa biskupom Stjepanom. Uvjeti pako, 
pod kojimi se napokon sporazumjeli, bijahu, da se je opat u ime 
svoje i svoga samostana odrekao desetine i svih prvanjih zahtjevah 
s ovu stranu Drave, i utvrdio, da nikada više ni na crkvenom ni 
svjetovnom sudu neće potaknuti nove parnice u istoj stvari, dočim 
mu s druge strane odstupio biskup zagrebački desetinu od četiri 
priekodravske kapele t. j. sv. Marije, sv. trojstva, sv. Barnabe i sv., 
križa, sa svimi pravi; a u ime pobrane jur desetine i parbenih troš- 
kovah odštetiti će opata i samostan sv. martinski sa 500 markah 
srebra ugarske vage, od kojih će polovinu uplatiti o sviećnici 
(g. 1238.), a ostatak koncem srpnja iste godine. Nagodu ovu, 
koju su takodjer obje stranke prisegom zajamčile, potvrdi i papa 
na 22. srpnja 1232.! 
Nejmamo upravo nikakovih viestih, u koliko je biskupu Stjepanu 
pošlo za rukom protegnuti svoju vlast u dolnju Slavoniju. Ovdje 
nam se doduše spominje sborni kaptol požežki, za koj misle do- 
maći pisci“ da ga je osnovao vojvoda Koloman, no buduć da se u 
poznijih jošte listinah, naročito veli o njemu, da podpada pod pe- 
ćuvsku biskupiju, to bismo smjeli tvrditi, da našemu Stjepanu, 
nije pošlo za rukom za života svoga prostreti svoju vlast u ovom 
priedjelu, nu svakako, iz spisah samoga kaptola, liepo se razabire, 
da je većma prianjao uz crkvu zagrebačku, nego li uz pećuvsku. 
Tečajem indi jednoga decenija posvema se promjenilo lice bis- 
kupije zagrebačke, ona, prije neznatna, i zanemarena i okrnjena, 
mogla se ponositi kapituli, mnogobrojnimi samostani raznih redo- 
vah i učenimi zavodi, jedino još suffraganstvo spram koločke crkve, 
vezalo ju sa hierarchijom ugarskom. 
Biskup Stjepan, bijaše naumio postići i ovo, i tim staviti krunu 
svojemu radu ; ali ipak prije, nego li ruku stavi na taj podhvat, 
odgodio je to na neizvjestno vrieme, jedno s razloga, što je smrću 
Andrije II. (1235.) izpražnjeni priestol zasjeo Bela, koj hoteć 
vratiti kruni propali ugled i rasipnim načinom razpoklonjena državna 
imanja, što plemstvu, što crkvenim korporacijam, urotio je proti 
sebi i jedne i druge, nebijaše daklje probitačno biskupu Stjepanu 
zapodjeti i ovo pitanje; a drugo u samoj biskupiji preostalo bijaše 
još mnogo koješta što se urediti moralo. 
Premda se jur pobrinuo/ bio, da pribavi stolnomu svojemu kaptolu 
i vanjski ugled i materijalno blagostanje, pokraj svega toga, ako prem 
! Mon. hist. epise. zagrab. I. p. 
* Krčelić. Hist. ece. zagr. p. 82. 
